ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2021 р.           Справа№ 910/6341/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Алданової  С.О. 
 
при секретарі          Загрунній Л.І.
за участю представників зазначених в протоколі від 29.09.2021р.

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу          Харківської обласної прокуратури
на ухвалу          Господарського суду міста Києва від 02.06.2021р. 
у справі          № 910/6341/21 (суддя - Ягічева Н.І.)
за позовом          Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста 
                    Харкова в інтересах держави в особі
                    1) Харківської міської ради 
                    2) Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна                                         лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.                               Мещанінова" Харківської міської ради 
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД"   
про                    визнання недійсним договору про закупівлю товару в частині 
                    та стягнення 654 205,61 грн.

ВСТАНОВИВ:
Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - позивач-1) та Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" про визнання недійсним договору про закупівлю товару в частині та стягнення 654 205,61 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між позивачем-2 та відповідачем договір №106 про закупівлю товарів від 18.03.2020 за результати публічної закупівлі UA-2020-03-18-002605-b суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійним в частині врахування до загальної суми 654 205,61 грн податку на додану вартість, а сплачена за ним сума (за рахунок місцевого бюджету) підлягає поверненню покупцеві.
17.05.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником Харківської міської ради подано заяву про залишення позову без розгляду.
19.05.2021 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" подано заяву про надання розрахунку розміру понесених витрат на правову допомогу, у яких відповідач просить суд стягнути з Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва  від 02.06.2021 року по справі № 910/6341/21 заяву Харківської міської ради про залишення позову без розгляду задоволено. Залишено без розгляду позовну заяву керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради до  Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" про визнання недійсним договору про закупівлю товару в частині та стягнення 654 205,61 грн. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Харківська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва  від 02.06.2021 року по справі № 910/6341/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" щодо розподілу судових витрат відмовити в повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат. Судовий збір стягнути з відповідача за таким реквізитами: отримувач Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN: UA 178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету -2800, призначення платежу: повернення судових витрат у справі №910/6341/21. Також, Харківська обласна прокуратура просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 р. апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Алданова С.О., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 року апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року по справі № 910/6341/21- залишено без руху. Харківській обласній прокуратурі було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору в сумі розмірі 2 270 грн.
30.08.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва  від 02.06.2021  року по справі № 910/6341/21 та поновлено Харківській обласній прокуратурі зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури та призначено справу до розгляду на 29.09.2021 р. 
29.09.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/6341/21 без змін.
Представник прокуратури у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/6341/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволені заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІМЕД" щодо розподілу судових витрат відмовити в повному обсязі.
Представник відповідача у поясненнях, наданих у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права. 
29.09.2021р. представники позивачів у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивачів.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.
17.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Харківської міської ради про залишення позову без розгляду.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
Нормами п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення заяви Харківської міської ради про залишення позову без розгляду, оскільки дана заява відповідає зазначеним нормам законодавства, подана до суду до початку розгляду справи по суті, відповідна заява підписана повноважним представником позивача-1 - Лукашем К.І., в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що така заява суперечить правам та законним інтересам сторін.
Як слідує з тексту апеляційної скарги прокурора у цій справі, ухвала суду першої інстанції прокурором оскаржується лише в частині часткового задоволення вимог про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу. 
Щодо вимог в частині, що переглядається судом апеляційної інстанції, слід зазначити таке.
Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн не є співмірними із ціною позову, складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності та справедливості. 
Такий висновок колегія суддів вважає обґрунтованим з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
У своїй заяві про надання розрахунку розміру понесених витрат на правничу допомогу відповідач просить суд стягнути з Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова  витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
Частиною 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з  матеріалів справи, відповідач на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано копії договору про надання правової допомоги №14/11-19/1 від 14.11.2019, укладеного між Адвокатським об`єднанням "УНІЛЕКС" (далі - об`єднання) та відповідачем (далі - клієнт), додатку №1 до договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг від 18.05.2021, з детальним описом змісту правової (професійної правничої) допомоги, та платіжного доручення № 265 від 24.05.2021 на суму 40 000,00 грн.
Згідно преамбули договору про надання правової допомоги від 14.11.2019 (А) клієнт в процесі здійснення своєї діяльності має потребу в отриманні кваліфікованої та оперативної правової допомоги.
За змістом п. 5.1. та 5.2. договору про надання правової допомоги від 14.11.2019 сторони погодили, що клієнт згідно з цим договором сплачує об`єднанню гонорар за фактично надану об`єднанням правову допомогу згідно завдання, а також відшкодовує додаткові витрати, пов`язані із забезпеченням належного виконання завдання. Сторони погодили, що розмір гонорару визначається сторонами у відповідному додатку до договору.
Умовами додатку 1 до договору сторони погодили обсяги (завдання) надання правової допомоги та розмір винагороди, а саме: 1. Аналіз отриманих документів (позовна заява з додатками) щодо визнання недійним договору про закупівлю товару в частині 654 205, 61 грн., 2. Підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики з аналогічних справ, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень клієнту щодо можливих варіантів дій. 3. Підготовка та написання відзиву на позовну заяву у справі №910/6341/21. 4. Участь адвокаті об`єднання в судовому засіданні в Господарському суді міста Києва щодо представництва інтересів клієнта у справі №910/6341/21. Розмір винагороди становить 40 000, 00 грн.
Відповідно до п. 5 додатку клієнт здійснює оплату правової допомоги на поточний рахунок об`єднання у вказаному в даному додатку порядку протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг за відповідний етап, визначений відповідним підпунктом пункту 1 додатку.
Так, з доданих до розрахунку і обґрунтування суми судових витрат вбачається, що відповідачем фактично понесено витрати за послуги професійної правничої допомоги у розмірі 40 000, 00 грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
При цьому, розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі саме критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що з наданих представником відповідача документів не вбачається, що витрати на правничу допомогу відповідають дійсним обставинам справи та відображають реальні затрати адвоката на підготовку до судової справи, оскільки відзив на позовну заяву фактично містить лише посилання на наявні документи та не потребував додаткових затрат, збору доказів, аналізу правової позиції тощо. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн, що є пропорційним до предмета спору, складності даної справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Харківську обласну прокуратуру.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 р. у справі № 910/6341/21 - без змін.
2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Харківську обласну прокуратуру. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 01.11.2021, з зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці з 04.10.2021 по 08.10.2021, з 12.10.2021 по 13.10.2021 у відпустці, з 18.10.2021 по 29.10.2021 на лікарняному.

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                С.О. Алданова