УХВАЛА
22 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 520/16482/2020
адміністративне провадження № К/9901/39301/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з відповідача вихідну допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі 19285,74 грн середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - постанова КМУ №100) та стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати цієї допомоги за період із 17  серпня 2020 по день постановлення судового рішення, розмір якого станом на 19 листопада 2020  року складає 67500,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 19285,74 грн середнього місячного заробітку, обчислення розміру якої здійснено відповідно до постанови КМУ №100. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної вихідної допомоги при звільненні за період із 17 серпня 2020 року по день постановлення судового рішення, який станом на 19 січня 2021  року становить 116831,78 грн. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати належної вихідної допомоги при звільненні та прийнято у цій частині нове рішення, яким стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 111,48 грн за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 19 листопада 2020 року по день винесення цього судового рішення у розмірі 23410,80 грн, відмовивши в іншій частині зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року залишено без змін.
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржене судове рішення в частині на підставі пунктів 2,3 частини четвертої статті та підпунктів «а», «в», пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скасувати його в частині зменшення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.
Предметом спору цій справі є стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки таких виплат.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Верховним Судом встановлено, що перевіряючи рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині розміру суми середнього заробітку, що підлягав стягненню з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив з оцінювання критеріїв, визначених у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №№821/1083/17 та 761/9584/15-ц, де Суд  висловив правову позицію щодо застосування  положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при визначенні розміру суми відшкодування з урахуванням принципу співмірності.
За висновками Великої Палати Верховного Суду такими критеріями є: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Перевіряючи обставини справи, судом апеляційної інстанції установлено, що з моменту звільнення  позивача (19 серпня 2020 року) останній протягом тривалого часу не вчиняв активних дій, спрямованих на захист його прав на отримання допомоги при звільненні. Судом апеляційної інстанції також зазначено, що суд не може надати оцінку майбутньому виконанню відповідачем обов`язку розрахуватися з ОСОБА_1 поза межами дати винесення судового рішення у цій справі, оскільки затримка такого розрахунку в майбутньому може відбутися за різних обставин, які можуть як вплинути, так і не мати значення для визначення розміру компенсації, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Водночас суд зазначив, що позивач не позбавлений права  звернення до суду з новим позовом про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у разі подальшого невиконання відповідачем такого обов`язку. 
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, висловленим у справі №№821/1083/17 та 761/9584/15-ц, оскільки аргументи ОСОБА_1 зводяться до наведення цитат з міжнародних правових актів та законодавства України з питань оплати праці та захисту прав найманих працівників, проте у касаційній скарзі відсутні вмотивовані аргументи, що спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зроблені ним на підставі аналізу обставин цієї справи, що мають індивідуальні особливості, на предмет відповідності їх критеріям, визначеним Верховним Судом, як підстав для застосування принципу співмірності при обчисленні розміру компенсації, відповідно до положень статті 117 КЗпП України.
Так, зміст касаційної скарги свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності зменшення розміру суми середнього заробітку, що підлягає виплаті, в той час як відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах щодо якої такий висновок сформовано.
У касаційній скарзі заявником не наведено вмотивованих підстав, чому саме у цій справі приписи статтей 116, 117 КЗпП України необхідно застосувати по-іншому і чому це вимагє відступлення від висновку Верховного Суду, висловленому у подібних правовідносинах, так як аргументи скарги зводяться виключно до переоцінки доказів у справі справи, у контексті її індивідуальних ознак.
Враховуючи те, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер, Верховний Суд погоджується  висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, за обставин, установлених у цій справі.
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1.У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська