ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 р. 	Справа № 520/7331/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. 
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 22.06.21 року у справі № 520/7331/21
за позовом        товариства з додатковою відповідальністю "Спецбуд-3"      
до                       Головного управління ДПС у Харківській області                                 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з додатковою відповідальністю «Спецбуд-3» (далі – позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 17.03.2021 №0034520901.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 у справі №520/7331/21 задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 17.03.2021 №0034520901.
Стягнуто на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Спецбуд-3" (вул. Мироносицька, буд. 30, Харків,61002, код ЄДРПОУ 01270405) сплачену суму судового збору в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 у справі №520/7331/21 скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що на виконання функцій та повноважень, визначених вимогами пп. пп. 19-1.1.14, 19-11.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», на підставі наказу від 10.02.2021 року № 873-П та направлень на перевірку від 10.02.2021 року № 1599, № 1600 та від 17.02.2021 року № 1811 посадовими особами контролюючого органу було  проведено фактичну перевірку ТДВ «Спецбуд-3» за місцем провадження ним діяльності: вул. Велозаводська, буд. 7, м. Харків. Крім того, відповідач зазначає, що  при складенні наказу та направлень на перевірку було допущено описку в найменуванні суб`єкта господарювання, а саме замість  Товариство з додатковою відповідальністю «Спецбуд-3» надруковано Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-3». Відповідач зазначає, що ідентифікація суб`єктів господарювання здійснюється за кодом ЄДРПОУ, та контролюючим органом зазначений вірний код ЄДРПОУ позивача, а саме 01270405. Також відповідач зазначає, що ця обставина не може бути достатньою підставою для скасування податкового повідомлення рішення за умови доведеності фактів порушень податкового законодавства особою, що перевірялась. Крім того, відповідач вказує, що спірна перевірка проводилась з відома та у присутності платника податків, який у свою чергу, допустив посадових осіб контролюючого органу до її проведення та забезпечив надання документів, пов`язаних з її предметом. У межах цієї справи платником оскаржено податкове повідомлення-рішення та не просив визнати неправомірними дії відповідача та скасувати наказ про проведення фактичної перевірки. Відповідач посилається на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 27.05.2021 року у справі №820/11121/15, від  21.02.2020 року у справі № 826/17123/18, від 28.05.2020 року у справі №818/532/16.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції – без змін.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2021 ГУ ДПС у Харківській області на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері пального), п.п. 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), ч. 1 ст. 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» прийнято наказ № 873-п від 10.02.2021 «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-3» (код ЄДРПОУ 1270405). 
Відповідачем складено направлення №1599 від 10.02.2021, №1600 від 10.02.2021 та №1811 від 17.02.2021 для проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-3».
22.02.2021 відповідачем складено акт №2974/20-40-09-01-08/01270405 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів».
На підставі акту перевірки від 22.02.2021 №2974/20-40-09-01-08/01270405 ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.03.2021 №0034520901, яким до підприємства застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 500000,00 грн. за зберігання пального без ліцензії.
Позивач, не погодившись з спірним податковим повідомленням-рішенням від 17.03.2021 №0034520901 звернувся суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України.
Так, підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами п. 75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1. ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, за змістом якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.
Крім того, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, оформлених відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Також, одним із обов`язкових реквізитів наказу є зазначення суб`єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка.
Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17.
Так, наказ № 873-п від 10.02.2021 р. не містить законодавчо обумовлених підстав для проведення перевірки за виключенням законодавчого посилання, разом з цим вищезазначеними положеннями Податкового кодексу України окреслена вимога встановлена та повинна містити безпосередню інформацію, відомості та інші обставини.
Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства. Оскільки у наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення.
У наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.
Верховний Суд у постанові від 5 березня 2019 року у справі №820/4893/18 зазначив, що інформація, яка надходить до податкових органів, може бути підставою для проведення фактичної перевірки згідно статті 80 ПК України, лише у тому випадку, якщо в такій йдеться про конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
При цьому, у постанові від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 Верховний Суд в подібних правовідносинах вказав, що у наказі про призначення фактичної перевірки, має бути крім посилання на норми, що їх регулюють, посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, інформація, яка слугувала підставою.
В той же час, у постанові від 11 червня 2019 року у справі №1440/2045/18 (адміністративне провадження №К/9901/10812/19) Верховний Суд зауважив, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.
Поряд з цим, як правильно звернуто увагу судом першої інстанції, податковий орган у наказі №873-п від 10.02.2021 зазначив про призначення фактичної перевірки, щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-3» з кодом ЄДРПОУ 1270405, що не заперечується відповідачем.
Крім того, аналогічна інформація стосовно платника податків вказана і в направленнях на проведення перевірки № 1599 від 10.02.2021, № 1600 від 10.02.2021 та № 1811 від 17.02.2021.
Тоді як, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування платника податків є саме Товариство з додатковою відповідальністю «Спецбуд-3», код ЄДРПОУ 01270405.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що відображена інформація про платника податків в змісті наказу № 873-п від 10.02.2021 та направленнях на проведення перевірки №1599 від 10.02.2021, №1600 від 10.02.2021 та №1811 від 17.02.2021 не дає можливості ідентифікувати платника податків як Товариство з додатковою відповідальністю «Спецбуд-3», зазначення якого є обов`язковим за змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.
Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що наказ про призначення перевірки не відповідає положенням пункту 80.2 статті 80 та пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо його змісту.
Доводи апеляційної скарги, що наведені обставини, а саме щодо технічної описки у найменуванні позивача, допущеної при складанні наказу на перевірку, не можуть слугувати підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, колегія суддів суддів вважає необґрунтованими, оскільки помилково визначений в наказі суб`єкт господарювання не дає можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який має бути інспектованим.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача, що межах цієї справи платником оскаржено податкове повідомлення-рішення, позивач не просив визнати неправомірними дії відповідача та скасувати наказ про проведення фактичної перевірки, колегія суддів зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.
В своїй апеляційній скарзі відповідачем не зазначено достатніх обґрунтовань, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду -  залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року у справі № 520/7331/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський   	
Постанова складена в повному обсязі  15.11.21 р.