ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2021 р.                                Справа№ 910/4030/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Попікової О.В. 
 
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва, 
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021, повний текст складено 12.07.2021
у справі №910/4030/21 (суддя Спичак О.М.)
за позовом      Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до      
1.   Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
2.   Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва
про   стягнення 15 072,74 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
15.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (надалі - позивач) з вимогами до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі - відповідач-1) та Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (надалі - відповідач-2) про солідарне стягнення 15 072,74 грн з відповідачів, втрат заподіяних позивачу. 

Позов мотивовано завданням шкоди власнику транспортного засобу Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , в результаті неналежного утримання відповідачами оглядового колодязя на проїзній частині, а саме, у зв`язку з утриманням оглядового колодязя без люку, не встановлення належної огорожі та дорожніх знаків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21 у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовлено.
Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва задоволено повністю.
Стягнуто з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" грошові кошти у розмірі 15072 (п`ятнадцять тисяч сімдесят дві) грн 74 коп., судовий збір у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Суд входив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог та встановив, що належним відповідачем у цій справі є відповідач-2.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва  звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва скасувати та прийняти нове судове рішення яким відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування"  відмовити повністю. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги    скаржник посилається  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,      неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник наголосив, що належним відповідачем у цій справі є відповідач-1, так як саме з вини його працівника трапилось неналежне утримання оглядового колодязя, що призвело до правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху, що призвело до ДТП. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Позивач у відзиві просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскаржене судове рішення - без змін, як таке, що відповідає вимогам діючого законодавства України. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Мартюк    А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21 залишено без руху. 

24.09.2021 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, зокрема надано платіжне доручення №2583 від 23/09/2021 про сплату судового збору у сумі 1703,00 грн; докази відправлення копії скарги учасникам апеляційного провадження; заява (клопотання) з додатками про поновлення строку на апеляційне оскарження. 

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4030/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді             Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва  пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва  на  рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.11.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 08.11.2021.
Частиною 1  статті 12 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3  статті 12 ГПК України).
Відповідно до частини 3  статті 247 ГПК України  при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У відповідності до ч. 3   ст. 270 ГПК України,   розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на   рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.   
З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5  статті 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також те, що предметом позову у цій справі є вимога стягнення 15 072,74 грн, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 ГПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
24.04.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №447/18-Т/Ц2, предметом якого є страхування майнових інтересів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 16.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту №447/18-Т/Ц2 від 24.04.2018 строк його дії встановлено з 24.04.2018 по 23.04.2019.

З заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування, вбачається, що водій автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі в режимі затору та починаючи рух після зупинки, відчув "провал" лівої сторони передньої частини транспортного засобу. Виявилось, що переднє ліве колесо знаходиться в отворі каналізаційної шахти. Люк шахти був відсутній. Ніяких попереджувальних знаків не було встановлено. Зі слів свідків, люк шахти був відсутній вже другий день.

У постанові Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2018 у справі №759/16744/18, яка набрала законної сили 13.11.2018, встановлено, що 25.09.2018 ОСОБА_1 (працівник СП "КТМ" КП "Київтеплоенерго" РТМ "Нивки"), будучи відповідальною особою за належне утримання оглядового колодязя, допустив правопорушення, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме утримання оглядового колодязя без кришки (люку) на проїзній частині, не встановив належне огородження та дорожні знаки, чим порушив абз. 2 розділу 3 п. 3.1.10 ДСТУ 3587-97р., що призвело до ДТП за участю автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.
Відповідно до рахунку №ВТпС-0011173 від 26.09.2018, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі Авеню", вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , становить 15 072,74 грн.

На підставі Страхового акту №006.01337818-1, складеного Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування", сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №447/18-Т/Ц2 від 24.04.2018  становить 12 261,63 грн, на підставі якого позивачем 08.07.2019 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 12 261,63 грн, що підтверджується платіжним дорученням №39321868 від 08.07.2019.

Крім того, на підставі Страхового акту №006.01337818-2, складеного Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування", сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №447/18-Т/Ц2 від 24.04.2018 становить             2 811,11 грн, на підставі якого позивачем 22.07.2019 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 2 811,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням №42142008 від 22.07.2019.

Таким чином, загальний розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №447/18-Т/Ц2 від 24.04.2018 становить 15 072,74 грн.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача                                    1 (Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго") з претензією вих. №050819-467051К від 05.08.2019, в якій просив сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 15072,74 грн.

Однак, у відповіді на претензію відповідач - 1 відмовив у сплаті грошових коштів з тих підстав, що люк не є елементом теплової мережі, а є частиною дорожнього покриття, тоді як власником вказаного дорожнього покриття не є відповідач- 1.

За таких обставин, зазначаючи, що саме в результаті обопільної бездіяльності обох відповідачів була заподіяна шкода власнику автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 (балансоутримувача самого люка) та відповідача-2 (балансоутримувача ділянки, на якій розташовано люк)  грошові кошти у сумі 15 072,74 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо суми страхового відшкодування. 

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту            виконаних робіт.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує                 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки. 

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2017, з огляду на що, враховуючи дату ДТП (25.09.2018), суд дійшов висновку щодо відсутності  підстав для визначення величини коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, позивач має право на стягнення суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі рахунку, виставлених СТО. Так, відповідно до рахунку №ВТпС-0011173 від 26.09.2018, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі Авеню", вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , становить 15 072,74 грн.

Щодо належного відповідача у справі. 

          У доводах апеляційної скарги КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва як і під час розгляду справи у суді першої інстанції наполягав, що належним відповідачем у справі є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".
          
          При цьому скаржник наголосив, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2018 у справі №759/16744/18 ОСОБА_1 (працівник відповідача-1) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу. А тому у даному випадку, на думку скаржника, відповідальність має нести відповідач-1. 

Досліджуючи зазначені аргументи колегія суддів зазначає про наступне. 

Статтею 1 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Пунктом 1 частини першої 1статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що елементами благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану".

Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня                          покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (далі - Єдині правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління "Укравтодору", а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 розділу 2 "Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій" Єдиних правил).

          За висновком колегії суддів, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (відповідач-2) є балансоутримувачем дороги, на якій сталась ДТП за участі автомобіля позивача, а тому повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, проте допустив бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України.

Відтак, якщо балансоутримувач дороги який повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, допустив бездіяльність, це є підставою для покладення саме на нього обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

В контексті зазначеного суд звертається до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №639/2132/18 та у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №916/2586/18.

При цьому, у Правилах технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71, зазначено, що підземні споруди - це теплові камери, прохідні та напівпрохідні канали, колектори і колодязі.

Таким чином, колодязь теплової мережі є підземною спорудою та, відповідно, не є частиною дороги (дорожнього покриття), тоді як люк оглядового колодязя є елементом дорожнього покриття, оскільки не задіюється в експлуатації теплових мереж, а забезпечує доступ до теплової камери в разі необхідності.

З огляду на викладене, суд першої інстнції правомірно вказав на відсутність підстав для покладення саме на відповідача (Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго") обов`язку з відшкодування шкоди, завданої власнику автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відмоввив у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" грошових коштів у сумі 15072,74 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась біля будинку №89А на проспекті Перемоги у місті Києві, що територіально входить до Святошинського району міста Києва. Зважаючи на вказане, заслуговують на увагу доводи позивача, що саме відповідач-2 є балансоутримувачем вказаної частини дороги.

Таким чином, оскільки саме на балансоутримувача дороги, який повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, покладено обов`язок з відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, суд першої інстнції дійшов правомірного висновку, що відповідальною в даному випадку особою є Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (відповідач-2).

За приписами вказаної статті, для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: - протиправної поведінки; - шкоди; - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; - вини. Наявність зазначених елементів свідчить про існування складу цивільного правопорушення, що є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди.

Колегія суддів, з огляду на наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (саме у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача 2, яка виразилась у невиконанні відповідачем-2 своїх обов`язків з утримання в належному стані дороги, була завдана шкода власнику автомобіля Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 15072,74 грн) погоджується із висновком суду першої інстнції про задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва та стягнення з останнього 15702,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Звідси, зважаючи на встановлені судом обставини, що шкоду власнику транспортного засобу Peugeot 308, державний номер НОМЕР_1 , було завдано у зв`язку з бездіяльністю саме відповідача-2, судом правомірно відхилено, як необґрунтовані твердження позивача про наявність у відповідачів солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.
Доводів доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. 
Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.
Щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 

До позовної заяви позивачем було долучено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу адвоката на суму                    10 000,00 грн.

19.04.2021 позивачем подано заяву про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

З цього приводу суд встанови наступне. 

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що 11.01.2019 між адвокатом Даниловим А.Г. (адвокат) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (довіритель) укладено Договір №110119 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченими цим договором, а довіритель зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Відповідно до п. 3.1 Договору за правову допомогу, передбачену договором, довіритель сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначеному додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору розмір оплати праці адвоката, умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору.

За домовленістю сторін оплата правової допомоги може здійснюватися у вигляді передоплати або авансу (п. 4.2 Договору).

Адвокатом Даниловим А.Г. долучено до матеріалів справи копію Акту виконаних робіт, в якому зазначено, що адвокатом були надані наступні послуги:
1) визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації - 1 година - 1000,00 грн,
2) аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді -    1 година - 1000,00 грн;
3) підготовка позовної заяви та формування пакету документів за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (справа №910/4030/21) про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації - 1 година - 1000,00 грн.

Судом встановлено, що 05.04.2021 позивач сплатив на користь Данилова А.Г. грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №17971203 (призначення платежу - оплата за надання правової допомоги відповідно до Договору №110119 від 11.01.2019 про надання правової допомоги у справі №910/4030/21).

Враховуючи положення статтей 126, 129 ГПК  України, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такі види правової допомоги, які надавались позивачу адвокатом, як 1) визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації (вартість послуг становить 1000,00 грн) та 2) аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді (вартість послуг становить 1000,00 грн) по суті є одним і тим самим видом надання послуг, суть якого зводиться до аналізу документів страхового випадку та визначення правової позиції позивача.

Відтак, обґрунтованим розміром витрат на правову допомогу адвоката є 2000,00 грн.

При цьому, як зазначено у ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку відмовити у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", відповідачем- 2 на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн, що складає половину від суми адвокатських витрат, яка визнана судом обґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, підстав для скасування судового рішення в цій частині судом не встановлено.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на  скаржника. 
Керуючись Главою  1  Розділу  IV  Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                                              ПОСТАНОВИВ:
1.    Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/4030/21 залишити без змін.                    
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
          
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути    оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.  ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                О.В. Попікова