Постанова
Іменем України 
 
18 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 703/2346/18
 
провадження № 61-17967 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Смілянська міська рада Черкаської області;
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року у складі судді Опалинської О. П. та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 рокуу складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання рішення міської ради частково незаконним та його скасування.
Позовна заява мотивована тим, він є власником квартири АДРЕСА_1 , розташованої на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку.
Поверхом нижче, в квартирі АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані:                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До вказаної квартири добудовано прибудову, дах якої прилаштований майже під вікна його квартири, що, на його думку, є порушенням Державних будівельних норм (далі - ДБН). Внаслідок недотримання норм ДБН та технічних норм облаштування даху в його квартирі починають мокріти стіни в результаті опадів, утворюється цвіль та грибок, відстають шпалери.
29 березня 2019 року на його замовлення судовим експертом було складено висновок експертного дослідження, за результатами якого встановлено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між існуванням прибудови квартири                           АДРЕСА_3 , зведеної на підставі оспорюваного рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області по АДРЕСА_4 , та розвитку на стінах квартири пліснявих грибів та спричиненням йому майнової шкоди, розмір якої встановлений висновком експерта.
Вважав, що виконавчий комітет міської ради , приймаючи 24 листопада                     2005 року рішення № 1127 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов» допустив ряд порушень чинного на той час законодавства, а саме: дозвіл на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 надано без згоди власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності; надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови на земельній ділянці, що перебуває у спільній сумісній власності мешканців будинку АДРЕСА_4 без їхньої згоди; надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови без розрахунку за несучою здатністю, стійкістю, тріщиностійкістю і деформативністю усіх несучих конструкцій і будинку в цілому; надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови без інженерних вишукувань, що повинні бути виконані відповідно до ДБН А. 2. 1-1 на нових земельних ділянках.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати пункт 1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області  від 24 листопада 2005 року № 1127 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов».
 
Також, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що унаслідок недотримання норм ДБН та технічних норм облаштування даху в зимовий період під час випадання снігу та накопичення його на даху вказаної прибудови він не має змоги відкрити вікна своєї квартири, оскільки сніг попадає в квартиру, а під час танення снігу в його квартирі починають мокріти стіни, на них утворюється цвіль та грибок, відстають шпалери. Аналогічна ситуація відбувається після дощів, унаслідок чого він змушений проводити в належній йому квартирі позапланові ремонти.
Крім того, з верхніх поверхів на дах прибудови квартири відповідача мешканці будинку кидають сміття, яке залежується там тривалий час, оскільки відповідач не проводить прибирання, що призводить до псування повітря, внаслідок чого позивач не може відкрити вікна для провітрювання своєї квартири особливо в літній час.
На його неодноразові звернення по викладеним фактам відповідач відмовляється відшкодовувати йому вартість проведеного ремонту та проводити переобладнання даху над прибудовою квартири для усунення вказаних недоліків.
18 січня 2018 року за його зверненням до голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мазура, 20» (далі - ОСББ «Мазура, 20») було проведено комісійне обстеження квартири, належної позивачу та складено акт з якого вбачається, що на дах прибудови квартири АДРЕСА_2 випав сніг у великій кількості, який засипав вікно належної йому квартири, унаслідок чого з вікон кімнати та кухні тече вода. Вікна не відкриваються (деформувалися), на стінах та відкосах з`явилась пліснява, мокріють жалюзі.
Унаслідок пошкодження квартири, в березні-квітні 2018 року ним було придбано будівельні матеріали на загальну суму 3 163 грн та проведено ремонт в квартирі.
Крім того, унаслідок замокання стін у його квартирі почали псуватись меблі, що примикають до цих стін, в зв`язку з чим ним було придбано шафу-купе за ціною 10 тис. грн, однак пліснява розповсюдилась і на нову шафу, стінки шафи розбухають та руйнуються. В результаті замокання стін та вікон в його квартирі, розповсюдилась також і на жалюзі, які придбані ним за 2 тис. грн.
Такими неправомірними діями відповідача йому завдано також моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях, внаслідок пошкодження належного йому майна, порушенні нормального ритму життя його та його сім`ї, оскільки він повноцінно не має можливості користуватися своєю квартирою. Разом з позивачем постійно проживають двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка - ОСОБА_6 ,                          ІНФОРМАЦІЯ_2 , які внаслідок залиття квартири періодично хворіють.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 36 807 грн на відшкодування майнової шкоди, з яких: вартість придбаних ним будівельних матеріалів у розмірі 3 163 грн, вартість відновлювального ремонту у розмірі 21 644 грн, вартість зіпсованої шафи та жалюзі у розмірі 12 тис. грн; а також 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди та справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання рішення міської ради частково незаконним та його скасування об`єднано в одне провадження. 
 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправним та скасування пункту 1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов» є недоведеними. Вказано, що оскаржуване рішення стосується тільки надання дозволу на виготовлення проекту реконструкції, а не на саму реконструкцію.
Також, позивач не довів, що проникнення вологи до його квартири через зовнішню стіну є істотним порушенням будівельних норм, зокрема, що дана обставина вливає на міцність чи безпечність житлового будинку. Позивачем не надано належних доказів завдання йому відповідачем майнової та моральної шкоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради не регулює правовідносини щодо отримання містобудівних умов та проведення реконструкції нерухомого майна, а є документом, що дає дозвіл на виготовлення лише проекту реконструкції приміщення. А тому, такі підстави для його скасування, як вказує позивач: порушення будівельних норм і правил, зокрема, щодо недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних та інших вимог і правил, не може бути підставою для його скасування. Також позивач не надав доказів того, що здійснена відповідачами добудова є самочинним будівництвом у розумінні норми статті 376 ЦК України.
Доводи позивача стосовно того, що замокання стіни в його квартирі відбувається з вини відповідачів, а саме тому, що будівництво прибудови виконано з порушенням державних будівельних норм, спростовуються актом позапланової перевірки щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 20 березня 2018 року № 94, відповідно до якого порушення будівельних норм при будівництві прибудови не встановлено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу                                             № 703/2346/18із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.
 
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спірна прибудова споруджена на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також, судами не було враховано того, що спірна прибудова має всі ознаки самочинного будівництва. Причинно-наслідковий зв`язок між наявність спірної забудови та завданою йому майновою та моральною шкоду встановлено висновком експерта
  
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні. 
 
Також у січні 2021 року Смілянська міська рада Черкаської області подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, вказувала, що міська рада оскаржуване позивачем рішення не приймала, а тому є неналежним відповідачем. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку про, що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2006 року (а.с. 6-7,                    т. 2).
 
В цьому ж будинку АДРЕСА_4 , але поверхом нижче, розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить по 1/3 частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з яких вбачається, що вказана квартира належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності від 05 березня 2006 року серії НОМЕР_1 (а.с. 40-41, т. 1).
 
У 2005 році Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю України Пилипчак А. Я. на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24 листопада 2005 року № 1127 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції власної квартири для поліпшення житлових умов за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 131, т. 2).
 
20 грудня 2012 року Смілянським відділом комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , згідно з яким зазначена квартира загальною площею 67,5 кв. м, складається з трьох кімнат, всього житловою площею      39,1 кв. м, кухні площею 16,2 кв. м, вбиральні площею 5,3 кв. м, та коридору площею 6,9 кв. м. Тобто, до плану квартири, згідно технічного паспорту включене спірне приміщення добудови - кухня площею 16,2 кв. м (а.с. 31-33, т. 2).
 
З листа комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 01 лютого 2019 року вбачається, що інвентаризація квартири з прибудовою за адресою: АДРЕСА_5 була проведена 26 грудня 2005 року, призначення: приміщення прибудови - кухня (а.с. 12, т. 1).
 
Відповідно до акту Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних норм № 94, перевіркою об`єкта добудови до квартири за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що об`єкт будівництва збудовано у 2005 році, право власності отримано у 2006 році, фактичне розташування прибудови відповідає технічному паспорту, зауважень немає (а.с. 35-39, т. 2).
 
Як вбачається з архівного витягу від 18 червня 2019 року, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24 листопада 2005 року № 1127 було надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції займаних квартир в житловому будинку для покращення побутових умов                             ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , прибудову кухні та рахувати квартиру трикімнатною (а.с. 11, т. 1).
 
З листа виконавчого комітету Смілянської міської ради від 10 квітня                               2019 року вбачається, що документи, які могли подаватися для отримання дозволу на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 , в управлінні архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста відсутні, у зв`язку з тим, що станом на 2005 рік, на момент видачі дозволу, при управлінні архітектури не було створено архів для зберігання таких документів. У зв`язку з цим, було надано лише завірений витяг з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради, яким надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції квартири для покращення побутових умов (а.с. 10, т. 1).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
 
Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Частиною першою статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
 
Згідно з частиною першою статті 376 ЦК у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради не регулює правовідносини щодо отримання містобудівних умов та проведення реконструкції нерухомого майна, а є документом, що дає дозвіл на виготовлення лише проекту реконструкції приміщення. А тому, такі підстави для його скасування, як вказує позивач: порушення будівельних норм і правил, зокрема, щодо недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних та інших вимог і правил, не може бути підставою для його скасування. Також позивач не надав доказів того, що здійснена відповідачами добудова є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 ЦК України.
 
Крім того, на час набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_6 реконструкція квартири АДРЕСА_2 вже була проведена; доказів того, що спірна добудова знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСББ «Мазура, 20» позивачем не надано, інші співвласники багатоквартирного будинку вимог до відповідачів: ОСОБА_2 ,                        ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не пред`явили, а орган архітектурно-будівельного контролю актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних норм від 20 березня 2018 року № 94, підтвердив відсутність порушень вимог закону.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що позивачем не доведено належними та допустимими  доказами, що будівництво спірної прибудови виконано з порушенням Державних будівельних норм, унаслідок чого підвищується рівень вологості у квартирі позивача. 
Посилання касаційної скарги на застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, безпідставні, оскільки у вказаній справі саме орган державної влади пред`явив до суду позов до особи, яка здійснила самочинне будівництво, про його знесення, а у справі, яка переглядається, орган державної влади підтвердив законність спірної прибудови.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня                         2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             О. М. Осіян
 
                                                                                                                  О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара