ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6209/20                                                                               Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 грудня 2021 року                                                                                 м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Оксененка О.М. та Лічевецького І.О.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01 червня 2020 року № 103230000507 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, з 26 лютого 2020 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено повністю. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник посилається на те, що рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 не впливає на спірні правовідносини, адже для набуття права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення» позивачу необхідно було досягти необхідного пенсійного віку станом на 11 жовтня 2017 року. Відповідач наголошує на тому, що після 11 жовтня 2017 року Закон України «Про пенсійне забезпечення» вже не застосовується зниження пенсійного віку для окремих категорій громадян. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вона відповідає усім вимогам, які висуває ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 для набуття права на пенсію на пільгових умовах. 
Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року провадження у справі було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 було змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, а в решті - залишено без змін.
У зв`язку з цим ухвалою суду від 08 грудня 2021 року провадження у справі було поновлено та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і сторонами справи не заперечується, що 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 26 лютого 2020 року № 703 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказане рішення обґрунтоване тим, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, які народилися у період з 01 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року, після досягнення ними 49 років, в той час як ОСОБА_1 зазначеного віку не досягла. Крім того у вказаному рішенні зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 39 років, в тому числі роботу за Списком № 1 - 13 років 10 місяці
Позивач 01 червня 2020 року повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про визначення її загального страхового стажу та стажу роботи по Списку №1 і призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Разом з цієї заявою ОСОБА_1 надала додаткові документи на підтвердження загального трудового стажу 49 років 03 місяців 00 днів, з яких пільговий - 28 років 11 місяців 17 днів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01 червня 2020 року № 103230000507 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на те, що право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах вона матиме після досягнення 49 років.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які встановлюють різні умови для набуття права на пенсію на пільгових умовах. За вказаних обставин суд першої інстанції надав перевагу саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Відповідно до абз. 1 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, що діяла на час прийняття цього Закону - 05 листопада 1991 року, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію для жінок, збільшено загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію.
З урахуванням зазначених змін положення абз.абз. 1, 2 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачали, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.
Вказаним рішенням було також визначено, що застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. 
Зокрема, абз. 1 п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає застосуванню в редакції, яка передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Водночас у період між прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 мали місце такі зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин. 
З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було доповнено новим розділом XIV1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», яким установлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Також внесено зміни і доповнення до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині визначення меж застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення».  
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Згідно з п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що з 23 січня 2020 року питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, регулювалися двома нормативно-правовими актами, які визначали різні умови для набуття права на пенсію зазначеного виду. 
Зокрема, за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 жінки набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах за умови, що вони працювали до 1 квітня 2015 року. 
В той час як за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України  щодо підвищення пенсій» жінки, які народилися в період з 01 жовтня 1973 року до 31 березня 1974 року, набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 49 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах.
Питання щодо визначення способу подолання зазначеної колізії було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року зазначено, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами  Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 з одного боку, та  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України  щодо підвищення пенсій» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості  закону», передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в цій справі застосуванню підлягають саме норми  Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України  щодо підвищення пенсій».
Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 відповідає ознакам типової справи по відношенню до зразкової справи № 360/3611/20.
Особливості провадження у типовій справі визначені у ст. 291 КАС України. Відповідно до ч. 3 ч. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Перевірячи наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів враховує, що на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - 01 червня 2020 року, позивач, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку в 45 років.  
Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 01 червня 2020 року № 103230000507 загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 49 років 03 місяці 0 днів, в тому числі стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 - 28 років 11 місяців 17 днів. 
Відповідно до записів у трудовій книжці станом на 1 квітня 2015 року позивач продовжувала працювати дезактиватором 4 розрядку адміністративно-господарського цеху ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів ЧАЕС».
Таким чином матеріалами справи підтверджується наявність у позивача передумов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що визначені як п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача про те, що для набуття права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення» позивачу необхідно було досягти необхідного пенсійного віку станом на 11 жовтня 2017 року, колегія суддів враховує, що такі висновки ґрунтуються на положеннях п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як раніше зазначалося, зазначена норма права передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. 
У свою чергу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11 жовтня 2017 року. 
Разом з тим, друге речення п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає особливості набуття права на пенсію за вислугу років, в той час як ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах. 
Отже, норма права, на яку посилається відповідач, встановлює особливості призначення пенсії іншого виду, у зв`язку з чим не може бути застосована до спірних правовідносин. 
Заперечень проти правильності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору та оплатою послуг адвоката, апеляційна скарга не містить. 
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ч. 5 ст. 291 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            О.М. Оксененко 

                                                                                                    І.О. Лічевецький