ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/1659/21 пров. № А/857/12144/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Калуської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15.04.2021 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради в якому просив визнати протиправною бездіяльності щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, що не відповідає приписам частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням виплаченої суми, разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Калуської міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язатино Управління соціального захисту населення Калуської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Калуської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду.
В апеляційній скарзі зазначає, що у поданій позивачем до суду позовній заяві так і у відповіді на відзив від 19.05.2021 ОСОБА_1 не навів жодних обставин та фактів, які б перешкоджали йому звернутись до суду.
Крім того, позивач щороку отримує одноразову грошову допомогу до 05 травня і знає про порядок, строки і розмір такої виплати.
Тобто, у випадку незгоди із розміром такої допомоги, позивач мав право звернутися до суду із позовом, в межах шестимісячного строку, який обраховується з наступного дня, після отримання ним одноразової грошової допомоги до 05 травня - 08.04.2020.
Отже, отримавши 08 квітня 2020 року разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у сумі 3640,00 грн., позивач дізнався про порушення своїх прав.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Позивачу у 2020 році виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 3640 грн., визначеному підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.02.2021 про нарахування і виплату вказаної допомоги у 2020 році в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з посиланням на статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», за результатом розгляду якої, відповідач відповіддю №К-55 від 24.02.2021 повідомив позивача, що одноразова грошова допомога до 5 травня у 2020 році виплачена позивачу в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та застосував процесуальні норми.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності».
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Колегія суддів зазначає, що Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону.
У зв`язку з викладеним звернення позивача до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) про перерахунок та доплату щорічної допомоги до 5 травня за 2020 рік, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, у межах спірних правовідносин не є обов`язковим та не може вважатись досудовим порядком вирішення спору.
Аналогічна правова позиція щодо досудового врегулювання спору висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі№ 9901/32/20.
Єдиним способом захисту порушеного права у цьому випадку є звернення до суду.
Отже, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за 2020 рік з урахуванням положень частини четвертої статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розпочався 01.10.2020 та закінчився 31.03.2021.
Така позиція узгоджується з відповідними висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
За встановлених обставин у цій справі позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав, оскільки у 2020 році отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3640 грн., але до суду з позовною заявою звернувся тільки 15.04.2021.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 240/12017/19).
Суд враховує, що виплата грошової допомоги до 5 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.
Отже, з дня отримання грошової допомоги до 5 травня особою, якій виплачений конкретний розмір грошової допомоги, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошової виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових нарахованого грошового забезпечення, звернулась до органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.
З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо судом порушено норми процесуального права, а позовну заяву залишити без розгляду.  

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Калуської міської ради задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року по справі № 300/1659/21 скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	О. М. Гінда