ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 р. 	Справа № 480/9001/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 480/9001/20 (головуючий 1 інстанції Павлічек В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини А-13 76 за № 885 від 26 листопада 2020 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониженні у військовому званні на один ступінь, зобов`язавши відповідача вчинити дії по відновленню порушених прав, свобод, інтересів та зобов`язавши його виплатити грошову премію за листопад 2020 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 5000 грн в рахунок погашення завданої неправомірними діями моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом. 26 листопада 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ за № 885,згідно якого позивачку була притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладене дисциплінарне стягнення у вигляді пониження у військовому званні на один ступінь за порушення 02.11.2020 Інструкції зі зберігання та користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку, затверджену наказом головнокомандувача Збройних Сил України за № 74 від 1 липня 2020 року.
Позивач такі порушення заперечує та зазначає, що не проводила 02.11.2020 видеозйомку на телефон, оскільки в той момент при собі особистого телефону не мала.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 885 від 26 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження у військовому званні на один ступінь.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що 02.11.2020р. позивачка була викликана до службового кабінету безпосереднього командира - старшого лейтенанта ОСОБА_2 з метою вручення їй під особистий підпис копій документів та доведення наказів командира військової частини. Отримавши, під особистий підпис, письмові відповіді командування на свої звернення, позивачка почала проводити відео фіксацію подій у службовому кабінеті на особистий телефон, зокрема доведення їй наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2020р. № 858 “Про результати службового розслідування”. Незважаючи на отриманні зауваження та вимогу командира підрозділу припинити зйомку, заперечення інших військовослужбовців, які були присутні під час доведення наказу командира військової частини, позивачка продовжувала вести зйомку. В рамках проведення службового розслідування посадовою особою, визначеною в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2020р. № 895, було надано оцінку вказаних дій військовослужбовця та встановлено причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась. Зокрема, в Акті службового розслідування від 26.11.2020р. встановлено, що такі дії військовослужбовця, підтвердженні свідченнями інших військовослужбовців та командирів, призвели до грубих порушень цілого ряду статей статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог Інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами затвердженої наказом головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 року №74.
Представник відповідача стверджує, що застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді пониження у військовому званні на один ступінь, це міра дисциплінарного впливу, яка застосована після того, як цілий ряд інших дисциплінарних стягнень виявився не дієвим. 
Отже відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді радіотелефоніста радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 885 від 26.11.2020 року за порушення військової дисципліни, порушення вимог Інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами затвердженої наказом головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 року №74, порушення вимог абз.1 та абз.10 ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.1 та абз.1, абз.4 та абз.5, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “пониження у військовому званні на один ступінь” (а.с. 12 – 13).
Зазначений наказ був прийнятий за висновками службового розслідування, які викладені в Акті службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 26.11.2020 (а.с. 5 - 9).
Службовим розслідуванням встановлено, що радіотелефоніст радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 порушила вимоги Інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами затвердженої наказом головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 року №74, а саме 02.11.2020р. в службовому кабінеті безпосереднього командира - старшого лейтенанта ОСОБА_2 , під час ознайомлення та вручення їй під особистий підпис копій документів та доведення до відома наказів командира військової частини, здійснювала відео фіксацію на особистий телефон.
Позивачка факти викладені в Акті службового розслідування заперечує та з наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час розгляду справи відповідач не довів факту скоєння позивачкою дисциплінарного проступку та відповідно не довів правомірності спірного наказу.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до ст.16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Також Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних сил України (далі – Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Частиною 3 ст.5 Дисциплінарного статуту визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу).
Відповідно до ст. ст.84, 86 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
З матеріалів справи убачається, що службовим розслідуванням встановлено: позивач 02.11.2020р. в службовому кабінеті безпосереднього командира - старшого лейтенанта ОСОБА_2 , під час ознайомлення та вручення їй під особистий підпис копій документів та доведення до відома наказів командира військової частини, здійснювала відео фіксацію на особистий телефон. 
Зазначений факт позивач категорично заперечує.
Судом першої інстанції було допитано свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтвердили, що ОСОБА_1 02.11.2020 під час ознайомлення та вручення їй під особистий підпис копій документів тримала у руках мобільний телефон. Разом з тим, свідки достеменно не підтвердили здійснення позивачкою відеофіксації на мобільний телефон. 
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зазначили, що до висновку про здійснення відеофіксації на мобільний телефон позивачкою, вони дійшли лише з її слів, оскільки вона сказала, що здійснює відеозйомку.
Будь-яких інших доказів щодо здійснення позивачкою 02.11.2020 на території військової частини відео зйомки (як то сам відео запис) суду не надано.
Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення відео зйомки ОСОБА_1 02.11.2020р. під час ознайомлення та вручення їй під особистий підпис копій документів.
Також апелянт посилається на те, що сам факт користування мобільним телефоном на території військової частини також є порушенням Інструкцією зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами, затвердженою Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 01 липня 2020 року № 74.
Щодо цього твердження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 143 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, порядок зберігання і користування особистими фотоапаратами, магнітофонами, радіоприймачами, мобільними телефонами, іншими засобами мобільного зв`язку та передачі інформації, комп`ютерною та іншою побутовою радіоелектронною технікою для військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, встановлюється командиром військової частини.
Порядок зберігання і користування засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби, державної служби (праці) у Збройних Силах України в пунктах постійної дислокації органів військового управління, військових частин та установ Збройних Сил України, під час навчального процесу, проведення занять, навчань, тренувань та інших заходів підготовки, у районах виконання бойових (спеціальних) завдань та у районах відновлення боєздатності визначений Інструкцією зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами, затвердженою Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 01 липня 2020 року № 74 (далі – Інструкція).
Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для виконання військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, які перебувають на території органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України.
П.1.3. Інструкції визначено: засоби стільникового зв`язку (далі - ЗСЗ) - радіоприймальні та радіопередавальні пристрої, що приймають (передають) інформацію та дані по безпроводових каналах зв`язку стандартів GSM, UMTC, WCDMA, LТЕ, СDМА та інших стандартів загального користування; інші електронні засоби (далі - ІЕЗ) - пристрої, крім ЗСЗ, які мають будь-яку з функцій: запису фото-, відео- та аудіоінформації, обробки та зберігання інформації у цифровому вигляді, визначення геолокації, обміну інформацією по безпроводових та проводових (оптоволоконних) каналах зв`язку (планшети, портативні персональні комп`ютери, трекери, смарт-годинники, зовнішні жорсткі диски, USВ-флеш-накопичувачі, тощо); об`єкт інформаційної діяльності - будівлі, приміщення, транспортні засоби чи інші інженерно-технічні споруди, що використовуються для обробки технічними засобами та/або озвучування інформації з обмеженим доступом. 
Пунктами 1.4, 1.5 Інструкції визначено, що перебування особового складу Збройних Сил України та інших осіб з ЗСЗ та незареєстрованими ЕЗ на/в об`єктах Інформаційної діяльності заборонено. Об`єкти Інформаційної діяльності позначаються відповідними попереджувальними знаками із написом (додаток 1). Попереджувальні знаки розміщуються в місцях входу у зазначені об`єкти.
Відповідно до п.п. 2.1. Інструкції, дозволяється користуватися засобами стільникового зв`язку без функції запису фото-, відео- та аудіоінформації, визначення геолокації та функції підключення до мережі Інтернет у визначених керівником органу військового управління, командиром (начальником) військової частини (установи) місцях, також дозволяється користуватися ЗСЗ та ІЕЗ з функціями криптографічного захисту інформації, порядок користування яких визначається окремими інструкціями. 
Порядок зберігання і користування особистими ЗСЗ та ІЕЗ для підпорядкованих військовослужбовців та працівників Збройних Сил України чи інших осіб, що перебувають на території органів військового управління, військових частин (установ) та навчальних закладів встановлюється керівником органу військового управління, командиром (начальником) військової частини (установи), керівниками навчальних закладах шляхом видання відповідного наказу, який доводиться до всього особового складу органу військового управління (військової частини, установи) під особистий підпис (п.2.2. Інструкції).
На території органів військового управління, військових частин (установ), навчальних закладів з метою недопущення витоку інформації з обмеженим доступом (запису інформації у будь-якій формі, ведення фото/відео зйомки, тощо) особисті ЗСЗ та необліковані ІЕЗ, які мають функції запису фото-, відео- та аудіоінформації, визначення геолокації та функції підключення до мережі Інтернет здаються на тимчасове зберігання у вимкненому стані (п.2.3. Інструкції).
Тимчасове зберігання ЗСЗ та ІЕЗ в органах військового управління організовується та здійснюється у спеціально обладнаних для цього місцях, оснащених шафами з окремими чарунками для ЗСЗ та ІЕЗ постійного особового складу органів військового управління та відвідувачів. Чарунки мають замикатися. Для ЗСЗ та ІЕЗ відвідувачів у місцях зберігання передбачається необхідна кількість чарунок, позначених написом “Відвідувач”. Місця для тимчасового зберігання ЗСЗ та ІЕЗ визначаються наказами (розпорядженнями) керівників органів військового управління та за необхідності обладнуються системами відеоспостереження з виведенням на монітори чергових органів військового управління (структурних підрозділів органів військового управління) або іншими системами охорони (п.2.4. Інструкції).
Порядок тимчасового зберігання ЗСЗ та ІЕЗ у військових навчальних закладах, військових частинах (установах), а також в органах військового управління до забезпечення шафами з окремими чарунками для ЗСЗ та ІЕЗ визначається керівниками органів військового управління, військових навчальних закладів, командирами (начальниками) військових частин (установ). При цьому визначений порядок має унеможливлювати ведення несанкціонованого запису інформації у будь-якій формі, несанкціонованого доступу об`єктів інформаційної діяльності та до глобальних мереж передачі даних, а також інших дій, що створюють передумови для витоку інформації з обмеженим доступом (п.п. 2.5. Інструкції).
На підставі норм зазначеної Інструкції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2020 №834 було затверджено Інструкцію зі зберігання і користування особовим складом військової частини НОМЕР_1 засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами, яка за змістом ідентична Інструкції, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 01 липня 2020 року № 74 (а.с. 119 – 120).
Під час розгляду справи, судом було встановлено, що із наказами Головнокомандувача Збройних Сил України 01 липня 2020 року № 74 та командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2020 №834 та затвердженими ними Інструкціями позивач була ознайомлена 28.10.2020, але від підпису про ознайомлення відмовилась, що підтверджується відповідними актами (а.с. 121 – 122) та показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції.
Разом з тим, суд зазначає, що виходячи із аналізу вимог зазначених Інструкцій, під час знаходження на території військової частини, особисті ЗСЗ, які мають функції запису фото-, відео- та аудіоінформації, визначення геолокації та функції підключення до мережі Інтернет повинні здаватися військовослужбовцями на тимчасове зберігання у вимкненому стані (п.2.3. Інструкцій). Для цього наказами (розпорядженнями) керівників повинні бути визначені місця для тимчасового зберігання ЗСЗ та ІЕЗ, які оснащені шафами з окремими чарунками для ЗСЗ та ІЕЗ, чарунки мають замикатися (п.2.4. Інструкцій). Командир військової частини повинен  визначити порядок тимчасового зберігання ЗСЗ та ІЕЗ до забезпечення шафами з окремими чарунками для ЗСЗ та ІЕЗ (п.2.5. Інструкцій). 
Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів (наказів, розпоряджень) щодо обладнання на території військової частини спеціальних місць для зберігання особистих ЗСЗ та ІЕЗ військовослужбовців. 
Також не було надано суду доказів (наказів, розпоряджень) які б визначали порядок зберігання особистих ЗСЗ та ІЕЗ військовослужбовців до обладнання спеціальних місць для зберігання, облаштованих шафами з окремими чарунками.
Не підтвердили існування єдиного встановленого порядку зберігання ЗСЗ та ІЕЗ на території військової частини і свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Крім того, відповідачем не надано суду визначеного або затвердженого розпорядчим документом переліку приміщень військової частини, які відносяться до об`єктів інформаційної діяльності та які повинні позначатися відповідними попереджувальними знаками із написом відповідно до вимог п. 1.4.1.5 Інструкцій, зокрема не надано доказів розміщення такого знаку на приміщенні в якому позивачку 02.11.2020 ознайомлювали з відповідними документами.
Колегія суддів вважає, що не забезпечення військовою частиною, на час спірних подій, організації тимчасового зберігання особистих ЗСЗ військовослужбовців у спеціально обладнаних для цього місцях, оснащених шафами з окремими чарунками та не визначення чіткого порядку зберігання ЗСЗ до обладнання таких спеціальних місць для зберігання, виключає можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачки за перебування 02.11.2020 на території військової частини із мобільними телефоном.
Крім того, відповідачем не було з`ясовано під час службового розслідування питання чи має мобільний телефон ОСОБА_1 , який перебував у неї 02.11.2020, функції запису фото-, відео- та аудіоінформації, визначення геолокації та функції підключення до мережі Інтернет. 
Також суд враховує, що в оскаржуваному наказі не зазначено які саме пункти Інструкції були порушені позивачкою, є лише загальне посилання на Інструкцію.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів доходить висновку, що під час розгляду справи відповідач не довів факту скоєння позивачкою дисциплінарного проступку та відповідно не довів правомірності спірного наказу.
При цьому посилання відповідача на фотографії позивачки в соціальних мережах, суд вважає безпідставним, оскільки вказані факти не були покладені в основу спірного наказу та не досліджувалися під час службового розслідування.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ відповідача є таким, що не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та таким, що виданий необґрунтовано, тобто без з`ясування та урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), отже, це рішення є таким, що підлягає скасуванню судом як протиправне.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 885 від 26 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження у військовому званні на один ступінь.
Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “RuizTorija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 480/9001/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов