ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/2279/19
адміністративне провадження № К/9901/9803/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Мамченка І.О.,
представника відповідача - Кучера Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Волинській області, як відокремлений підрозділ ДПС) про визнання нечинними та скасування вимоги та рішень,
УСТАНОВИВ:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив визнати нечинними та скасувати:
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013471302 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 550 878,89 грн;
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013481302 про застосування штрафної (фінансової) санкції 510,00 грн за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат;
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013491302 про визначення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 45 906,58 грн;
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013501302 про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн за неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів;
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013511302 про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн за неповідомлення про наявність об`єктів нерухомого майна, які використовуються у підприємницькій діяльності;
податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 року №0013521302 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 612 087,64 грн;
рішення від 17.07.2019 року №0013531302 про застосування штрафних санкцій в розмірі 24700,99 грн за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 року №Ф-0013541302 зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 167 763,22 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 17.07.2019 року №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення від 17.07.2019 року №0013531302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 року №Ф-0013541302. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Волинській області від 17.07.2019 року №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення від 17.07.2019 року №0013531302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 року №Ф-0013541302, та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.
В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
У зв`язку з реорганізацією податкового органу та згідно із статтею 52 КАС України, допущено заміну відповідача Головного управління ДФС у Волинській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області, як відокремлений підрозділ ДПС.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 02.05.2018 року №1573 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.
За наслідками проведення вищезазначеної перевірки складений акт від 11.06.2019 року за №12134/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення:
пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 440 703,11 грн, в тому числі за 2017 рік на 298 904,87 грн, за 2018 рік на суму 141 798,24 грн;
підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 36 725,26 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 24 908,74 грн, за 2018 рік 11 816,52 грн;
пункту 2 частини 1 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальну суму 167 763,22 грн а саме за: 2017 рік 79 246,66 грн, за 2018 рік 88 516,56 грн;
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ що підлягає сплаті до бюджету в сумі 489 670,11 грн, а саме за грудень 2017 року на суму ПДВ 332 116,52 грн, за грудень 2018 року на суму 157 553,59 грн;
пункту 22.1 статті 22, пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 року за №503/25280), а саме не подання повідомлення за формою №20-ОПП на 2 об`єкти нерухомого майна;
пункту 177.10, статті 177 ПК України, та частини 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме: неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року;
пункту 103.9 статті 103 ПК України.
На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 17.07.2019 року винесено оскаржувані:
податкове повідомлення-рішення №0013471302, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 50 878,89 грн (у тому числі: 440 703,11 грн - основний платіж; 110 175,78 грн - штрафні санкції);
податкове повідомлення-рішення №0013491302, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 45 906,58 грн (в тому числі: 36 725,26 грн - основний платіж; 9181,32 грн - штрафні санкції);
податкове повідомлення-рішення №0013481302, яким нараховано штрафні санкцій за платежем ПДФО в розмірі 510 грн;
податкове повідомлення-рішення №0013501302, яким нараховано штрафні санкцій по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 170 грн;
податкове повідомлення-рішення №0013511302, яким нараховано штрафні санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 170 грн;
податкове повідомлення-рішення №0013521302, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 612 087,64 грн (в тому числі: 489 670,11 грн - основний платіж; 122 417,53 грн - штрафні санкції);
вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0013541302, якою збільшено суму єдиного внеску на 167 763,22 грн;
рішення №0013531302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 24 700,99 грн.
Не погодившись з винесеним рішенням, позивач звернувся до суду.
Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній на момент відкриття касаційного провадження у справі) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За вказаних вимог КАС України, суд касаційної інстанції переглядає рішення суду апеляційної інстанції в частині податкових повідомлень-рішень №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення №0013531302 та вимоги №Ф-0013541302.
Частково задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог щодо документального оформлення операцій з продажу товарів через РРО без оформлення товарно-транспортних накладних, актів прийому передачі товару, видаткових накладних, тощо, не базуються на нормах чинного законодавства, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість висновків про нереальність таких господарських операцій, а відтак податкові повідомлення-рішення №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення №0013531302, вимога №Ф-0013541302 є такими, що винесені протиправно, а тому підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції, частково скасувавши рішення суду першої інстанції, та відмовивши у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення №0013531302, вимоги №Ф-0013541302, виходи з того, що господарські операції, які відображені ФОП ОСОБА_1 по реалізації рибопродуктами через реєстратор розрахункових операцій, кінцевим покупцям без наявності відповідних документів, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, а тому ФОП ОСОБА_1 зайво віднесено до складу витрат собівартість реалізованих через реєстратор розрахункових операцій товарів, в сумі 2448350,59 грн.
Колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок суду апеляційної інстанцій передчасним з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, контролюючим органом встановлено їх завищення на загальну суму 2448350,59 грн, в тому числі за 2017 рік на 1660582,63 грн, за 2018 рік на 787766,97 грн.
Згідно даних обліку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року реалізовано товарно - матеріальних цінностей, де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000 грн, вага якого складає більше 500 кг через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 3  517 403,80 грн, у тому числі ПДВ 703 480,76 грн.
При реалізації товару (риба, ракоподібні і молюски) через реєстратор розрахункових операцій, вага якого складає більше 500 кг на суму більше 7000 грн, повинні бути оформлені належні документи, зокрема, товарно-транспортні накладні та акти прийому-передачі товару, видаткові накладні, довіреності тощо, оскільки така кількість товару не призначена для реалізації кінцевому споживачу, а придбавається суб`єктами господарювання (юридичними або фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності) для подальшого перепродажу.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що приписами статті 2 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в реакції, на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон №265/95-ВР) встановлено, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих  послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Отже, касовий чек є належним документом, що підтверджує розрахункову операцію з продажу товарів здійснену через реєстратор розрахункових операцій.
Будь-яких недоліків форми чи змісту касових чеків, виданих позивачем, ні відповідачем, ні судом апеляційної інстанцій не встановлено.
При цьому, судом апеляційної інстанції не встановлено місце видачі придбаного товару, спосіб та підстави його видачі покупцю.
Крім того, суд апеляційної інстанцій у своєму рішенні вказує, що позивачем не підтверджено фактичної передачі та доставки товарів.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, що позивачем здійснювалась доставка товарів, навпаки, як зазначає позивач, такі товари покупці отримували на складі і вивозили самостійно.
За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Волинській області від 17.07.2019 року №0013471302, №0013491302, №0013521302, рішення від 17.07.2019 року №0013531302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 року №Ф-0013541302.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що за приписами статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд акцентує увагу на тому, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
За змістом частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Пунктом 3 частини другої статті 353 вказаного Кодексу передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом апеляційної інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 3, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 7 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус

Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська

                                                                                                    І.Л.Желтобрюх