КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Єдиний унікальний номер справи № 761/22260/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12907/2021
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 листопада 2021 року                                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
 
встановив:
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 01 жовтня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Наразі шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року з відповідача на її користь на утримання сина були стягнуті аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2011 року і до повноліття дитини. 
Зазначала, що, у зв`язку з тим, що на момент розгляду питання про стягнення аліментів відповідач не працював, аліменти просила стягнути в твердій грошові сумі. Наразі відповідач працює та отримує високу заробітну плату. Оскільки дитина підростає і дорослішає зростають його потреби у всьому. Потрібно постійно купувати новий одяг та взуття, індивідуальні ортопедичні устілки, книги та посібники для навчання, медикаменти для сезонних хвороб, сплачувати різні активності. Також потрібно більше коштів для організації дозвілля та відпочинку сина, на лікування та спостереження у ортодонта та стоматолога, на регулярні огляди у офтальмолога та заміну окулярів, на оплату навчання у художній школі, заняття з англійської мови та періодично заняття з психологом. Оскільки матеріальний стан та стан здоров`я відповідача на сьогоднішній день покращився, він має сталий регулярний дохід, вона звернулась до суду з чим позовом.
На підставі викладеного просила:
змінити розмір аліментів визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року у справі №2/2610/4342/2012 та стягнути на її користь аліменти з ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
стягнути ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати понесені нею на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27574,50грн.;
стягнути ОСОБА_1 суму майбутніх додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 31 999,50 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року позов задоволено. 
Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2012 року у справі 2/2610/4342/2012, та стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, понесені останньою на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27 574,50 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму майбутніх додаткових витрат на неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 31 999,50 грн.
 Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в іншій частині позову відмовити.
У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не врахував, що відповідач має ще двох дітей від інших шлюбів, на утримання яких він сплачує аліменти, тому стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом, поставить його у вкрай скрутне матеріальне становище. Зазначає, що понесені позивачкою додаткові витрати на утримання дитини не є обов`язковими та не були узгоджені з ним. Посилається також на відсутність доказів того, що витрати, які понесла та планує понести позивачка, викликані особливими обставинами та є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі.
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним і обґрунтованим, обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі є безпідставними і висновків суду  першої інстанції не спростовують.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є зміна розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 59 574 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Встановлено, що строни по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2003 року. 31 травня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 вересня 2021 року серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 179.
Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 16 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва, під час шлюбу у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №365.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 19 березня 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на утримання сина неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, щомісячно з 26 жовтня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка зазначила, що відповідач офіційно працює та має достатній дохід для сплати аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів судом першої інстанції встановлено, що наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 березня 2021 року № 140 Кулініча Є.А. зараховано старшим офіцером відділу забезпечення інженерних військ управління забезпечення озброєння, військовою технікою та матеріально-технічними засобами сил підтримки Центрального управління забезпечення озброєння, військовою технікою та майном спеціальних військ озброєння військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 05 травня 2021 року № 305/305, ОСОБА_4 за період з січня 2018 року по грудень 2020 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в розмірі 473 592,11 грн.
Також, з довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 05 травня 2021 № 305/306 вбачається, що з ОСОБА_5 за період з січня 2018 року по грудень 2020 року сплачено аліменти: на користь ОСОБА_2 в розмірі 36 905,89 грн; на користь ОСОБА_6 в розмірі 174 656,32 грн. (ВП №48754437), крім цього за вказаний період з ОСОБА_7 стягнуто в рахунок погашення заборгованості за ВП №48754437 на користь ОСОБА_6 73 052,16 грн.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми не заперечував, проте заперечував проти визначеної позивачем частки в розмірі ј, посилаючись на те, що на його утриманні знаходяться ще двоє дітей та дружина, яка перебуває у відпусті по догляду за дитиною.
Судом також встановлено, що з відповідача на користь ОСОБА_6 рішенням Солом`янського районного суду м.Києва стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від заробітку, починаючи з 23 вересня 2014 року та до повноліття дитини.
Крім цього, 28 вересня 2016 року відповідач уклав шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 28 вересня 2016 року, виданого Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №283.
У шлюбі у них народився син – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого 21 червня 2018 року Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, актовий запис №372.
 Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України  наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених  рішенням суду.
Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, положення ст. 192 Сімейного кодексу  України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.  
Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Судом першої інстанції встановлено, що з часу присудження аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року змінився майновий стан та доходи відповідача. При цьому, суд врахував, що відповідач не заперечував проти задоволення вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку.
Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших малолітніх дітей, на утримання яких він також сплачує аліменти, а тому рішення суду в цій частині не є повністю обґрунтованим.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Щодо вимог позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка при зверненні до суду вказує на те, що неповнолітній син потребує лікування та розвитку особливих здібностей.
Позивач просить стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину, що складаються з: навчання в Центрі вивчення іноземних мов «Advance k-р» в розмірі 11250,00 грн; навчання у Кам`янець - Подільській міській дитячій художній школі в розмірі 4860,00 грн; курс лікування у ортодонта (встановлення брекет-систем та супровід) в розмірі 27120,00 грн; електрона книжка для читання Pocketbook 627 Emerald в розмірі 4099,00 грн; зміна окулярів та придбання контактних лінз (з 2017 по 2019 рік) в розмірі 7820,00 грн.
Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою доказами, а саме: довідками Центру вивчення іноземних мов для дітей та дорослих «ADVANCE k-p» (м. Камнець-Подільський); довідкою Кам`янець-Подільської міської ради від 11 листопада 2019 року №78 про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається в Кам`янець-Подільській міській дитячій художній школі; довідкою Кам`янець-Подільської міської ради від 02 червня 2020 року № 194/01-11 про те, що позивачкою за навчання сина – ОСОБА_3 в Кам`янець-Подільській міській дитячій художній школі сплачено 4860,00 грн; довідкою ТОВ «Атланта» від 17 червня 2020 року № 01/06 про те, що ОСОБА_3 проходить ортодонтичне лікування а в медичному центрі ТОВ «Атланта» та вартість наданих йому послуг становить 27200, 00 грн; товарним чеком № 19 від листопада 2019 р. на оплату електрона книжка для читання Pocketbook 627 Emerald в розмірі 4099,00 грн; випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 10 липня 2020 року наданої лікарем ОСОБА_11 , ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку в окуліста з діагнозом Міопія сл..ст. Київською міською клінічною офтальмологічною лікарнею «Центр мікрохірургії ока» виписано ОСОБА_12 рецепт до окулярів 05 лютого 2015 року, також рецептом на окуляри від 28 березня 2017 року. Відповідно до наданих товарних чеків від 10 лютого 2018 року, 22 листопада 2019 року, 19 червня 2019 року, 01 квітня 2017 року ОСОБА_12  оплачувались контактні лінзи, оправи до окулярів, робота майстра, краплі, на загальну суму 7820,00 грн.
Позивачка  ОСОБА_2  зазначала, що вказані витрати понесені нею самостійно, відповідач участі в них не приймав.
Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу  України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року до передбаченої ст. 185 Сімейного Кодексу  України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Як видно з позовних вимог, позивач до додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина відносить витрати на лікування та дитини, що по суті, відповідно до викладеного, є додатковими витратами на утримання дитини.
 Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України   мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
  Суд першої інстанції правильно встановив, що витрати понесені позивачем на лікування дитини є додатковими  витратами, пов`язаними із хворобливим  станом здоров`я  дитини, і половина таких витрат на загальну суму 17 470 грн підлягає стягненню з відповідача.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №761/6933/17.
Як видно із матеріалів справи, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини. У свою чергу, відвідування на даний час музичної школи та курсів з вивчення іноземної мови дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку - матері. 
Позивач самостійно, на власний розсуд, обрала заклади, у яких навчається син сторін та предмети побуту, які використовує дитина (зокрема, електронна книжка).
Апеляційний суд також звертає увагу, що доказів про необхідність оплати завершення лікування у лікаря-ортодонта позивачка суду не надала, як не надала і доказів щодо необхідності придбання сину персонального комп`ютера та графічного планшету, визначеної у позовній заяві вартості, обраних позивачкою.
Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, тому рішення в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2012 року у справі 2/2610/4342/2012, та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 470 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень додаткових витрат на утримання дитини. 
У задоволенні іншої  частини позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Реквізити сторін:
Позивач:  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , місце служби: військова частина НОМЕР_6 ).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце служби: військова частина НОМЕР_8 ).

Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           С.М. Верланов
 
С.І. Савченко