Номер провадження: 22-ц/813/9986/21 
Номер справи місцевого суду: 947/6139/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , стверджуючи, що сім`я між ними розпалась, поновити сімейні відносини не можливо.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 19.04.2021 року сторона позивача не з`явилась, представник позивача - адвокат Кочман К.П. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Представник відповідача – адвокат Тертицький В.О. звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншому судовому процесі, одночасно від адвоката до суду надійшла заява про надання сторонам строку для примирення. Адвокат посилався на намір відповідача зберегти сім`ю. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року суд зупинив провадження по справі і надав сторонам строк для примирення до 15.07.2021 року.
21.04.2021 року від адвоката Кочмана К.П. до суду надійшло клопотання про поновлення провадження по справі. Адвокат доводив, що заява про надання строку на примирення надана відповідачем з метою затягування розгляду справи до вирішення іншим складом суду спору про розподіл спільного майна. На обґрунтування своїх вимог сторона позивача посилалась на наявність у ОСОБА_2 іншої сім`ї, в якій народилося вже двоє дітей, тому примирення з відповідачем не є можливим, а строк на примирення у даному випадку порушує права та інтереси не тільки позивача, а ш його фактичної дружини та малолітніх дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року шлюб, зареєстрований 28 липня 2006 року Службою реєстрації цивільного стану м. Комрат ( Республіка Молдова ), актовий запис №157 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити прізвища: йому - ОСОБА_4 , їй - ОСОБА_4 .
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що сторони не підтримують шлюбних стосунків 15 років. Спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл майна розглядається іншим судом та подальше існування сім`ї є неможливим. Оскільки між сторонами відсутнє почуття любові а шлюб існує формально.
Ухвалою Київського районного суду від 15.07.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року – залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, 11.08.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року та ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.
При цьому апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції:
-неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи;
-не доведено обставини. що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
-висновки, викладені в рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи;
-порушено норми процесуального права, а саме, справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано позицію відповідача щодо дати припинення шлюбних відносин між подружжя а також щодо прізвища, яке відповідач хотіла б залишити після розірвання шлюбу.
Апелянт вважає недоведеним факт відсутності між сторонами спільного господарства протягом п`ятнадцяти років.
ОСОБА_1 посилається також на те, що у сторін є спільна дитина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.
05 листопада 2021 року справу було призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.
Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а шлюб має формальний характер.
Сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб позивачка не бажає.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу – це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
Крім того, за змістом ст. 24 СК України шлюб примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Як зазначила позивач, вона не бажає миритися з чоловіком, а тому суд не може примусити її зберегти шлюб.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що судом не надано подружжю строк на примирення, оскільки такий строк надавався. 
З матеріалів справи вбачається Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року суд зупинив провадження по справі і надав сторонам строк для примирення до 15.07.2021 року.
21.04.2021 року від адвоката Кочмана К.П. до суду надійшло клопотання про поновлення провадження по справі, оскільки відповідачкою було подано позов про поділ майна подружжя.
Так, справа знаходилася в провадженні суду першої інстанції більше 3 місяців та в провадженні апеляційного суду більше 3 місяців, проте, ніяких доказів на підтвердження здійснення заходів щодо збереження шлюбу, примирення з чоловіком ОСОБА_1 не надано, а навпаки, в строк наданий судом на примирення відповідачкою подано позов про поділ майна подружжя.
Отже, висновок суду першої інстанції, про припинення між сторонами шлюбних відносин між сторонами скаржником не спростовано.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не була повідомлений про час та місце розгляду справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не забезпечив участь у судовому засіданні обох сторін, не можуть бути враховані, оскільки кожна із сторін використала своє право на розгляд справи без їх участі. При цьому позивач направляла до суду заяви про розгляд справи без її участі, а відповідач – про відкладення розгляду справи, про перегляд заочного рішення, про надання строку на примирення, про розгляд справи за його відсутності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення скаржником не надано.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що у подружжя є спільна дитина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказане не спростовує будь-яких висновків суду першої інстанції, який є повнолітнім (38 років).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_7 є двоє спільних дітей, а саме  ОСОБА_8  ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  ОСОБА_9  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Щодо незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції в частині залишення прізвища « ОСОБА_4 » відповідачу після розірвання шлюбу колегія зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст. 28 Цивільного кодексу України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Відповідно до чинного законодавства особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє попереднє дошлюбне прізвище.
Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Таким чином, вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 у вказаній справі є відповідачем, та жодних позовних вимог нею заявлено не було.
Крім того, зазначаючи, що суд першої інстанції не врахував думку відповідачки щодо прізвища, яке відповідач хотіла б залишити після розірвання шлюбу, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що така можливість ОСОБА_1 була надана в суді першої інстанції піж час розгляду справи, а також надана і в суді апеляційної інстанції, проте, відповідачка своєї позиції з приводу даного питання не будь-яким чином не зазначила.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу посилання на невірне зазначення дати реєстрації шлюбу в резолютивній частині рішення, оскільки дослідивши матеріали а також мотивувальну частину рішення, саме в резолютивній в його частині вбачається описка, так як в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції зазначено вірно дату та місце укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Проте, апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта щодо недоведеності строку 15-ти років відсутності ведення спільного господарства між сторонами, оскільки як позивачем так і відповідачем не надано до суду будь-яких належним та допустимих доказів на підтвердження обставин на які вони посилаються.
З огляду на зазначене, а також, зважаючи на те, що у сторін наявний спір щодо поділу майна подружжя, який відповідно перебуває на розгляді в суді, справа №523/14812/20, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний факт підлягає встановленню при вирішенні справи щодо розподілу майна подружжя, який, як вже вказувалося, наразі триває та перебуває в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків п`ятнадцять років.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків п`ятнадцять років.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А.П. Заїкін
С.О. Погорєлова