11.11.21
22-ц/812/2121/21
Провадження № 22-ц/812/2121/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                   справа № 945/793/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом 
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 14 вересня 2021 року суддею Шароновою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено того ж числа),
У С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач зазначав, що 21 лютого 2015 року ОСОБА_1  звернувся до банку з заявою щодо отримання кредитних послуг, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши своїм підписом, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 12 квітня 2021 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 995 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 участі у судових засіданнях не приймав, позов визнав в повному обсязі (а.с.89).
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову КБ «ПриватБанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк» просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неузгодженість між сторонами у письмовій формі умов кредитування; не звернув належної уваги на зміст заяви-анкети, яку підписано ОСОБА_1 та яка свідчить про його ознайомлення з усіма умовами кредитування; безпідставно не прийняв до уваги розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви; та дійшов помилкового висновку про відсутність боргу.
Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,  що позивач не довів узгодження з позичальником всіх умов кредитування, а саме вартість кредиту (сплату процентів) та підстави і обсяг відповідальності.  При цьому надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами з дотриманням письмової форми угоди.  Оскільки позивачем не доведено, що при укладенні договору з ОСОБА_1 споживача належно повідомили про умови кредитування, банк може вимагати лише фактично отриману ра не повернуту суму кредиту (постанова Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17). 
Враховуючи, що за наданим банком розрахунком ОСОБА_1 використав 13 387,01 грн. кредитних коштів, а повернув 13 759 грн., суд не встановив підстав для стягнення боргу. При цьому суд вважав, що визнання ОСОБА_1 позову суперечить закону, та відповідно до частини 4 статті 206 ЦК відмовив у прийнятті визнання ним позову банку в повному обсязі.
Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.
Так, обґрунтовуючи свою позицію за даним спором, суд першої інстанції послався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Але за обставинами спору, який розглядав Верховний Суд, при відсутності письмових доказів ознайомлення позичальника з Тарифами банку та Умовами, останній заперечував, що саме такі умови були узгоджені сторонами при укладенні договору. На відсутності, насамперед, таких доказів і ґрунтувалась позиція Верховного Суду про недоведеність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, розрахованої банком відповідно до Умов та правил надання банківський послуг.
Проте з матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 не тільки не заперечував узгодження з ним умов кредитування, але і визнав позов, який ґрунтується на розрахунку позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав вважати, що ціну договору та умови відповідальності сторони не узгодили.
Крім того, ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, що також свідчить про прийняття ним умов кредитування, запропонованих банком.
Згідно зі статтею 526 ЦК  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).
Відповідно до статті 1054 за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі – Умови та Правила). 
Платіжні картки випускаються на строк, визначений банком для відповідного типу картки та категорії клієнта. Строк дії платіжної картки зазначається на самій картці, яка є дійсною до останнього дня зазначеного на ній місяця відповідного року включно. 
Враховуючи ці особливості кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку, можна дійти висновку що строк дії кредитного договору залежить від строку дії платіжної картки або/та строку кредитного ліміту.
За таким договором обов`язок повернення кредиту в повному обсязі виникає зі спливом останнього дня місяця дії картки (постанова Верховного Суду від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14). 

Судом встановлено, що 21 лютого 2015 року  шляхом підписання  ОСОБА_1  анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між ним та банком укладено кредитний договір (далі –Договір) про надання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.22). 
Протягом строку кредитування розмір кредитного ліміту змінювався та з 31 січня 2017 року складав 6100 грн. (а.с.20). 
Остання кредитна картка видана ОСОБА_1 на строк до серпня 2018 року (а.с.21).
З особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що з 21 лютого 2015 року він користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення боргу (а.с.17-21). 
Станом на лютий 2016 року позичальник простроченої заборгованості не мав (а.с.18 зворот). 
Востаннє користувався кредитними коштами у липні 2016 року. У подальшому розмір кредитних коштів змінювався за рахунок списання нарахованих процентів (в межах строку дії картки), нарахування пені та страхових платежів.
Востаннє вносились кошти на погашення кредиту 31 жовтня 2017 року (208,45 грн.) (а.с.17зворот).
Загальна заборгованість за тілом кредиту визначена позивачем у 10 995,03 грн. (16 зворот).
Відомості, зазначені в особовому рахунку відповідача, свідчать про те, що станом на 1 число кожного місяця ОСОБА_1 нараховувались суми з позначкою «за використання ліміту», що по суті є відсотками за користування кредитними коштами. 
Нараховані кошти за використання ліміту погашались за рахунок збільшення тіла кредиту.
Встановивши ці обставини, апеляційний суд вважає, що заборгованість, яка зазначена банком як отримане та непогашене тіло кредиту – 10 995,03 грн. по суті є загальною заборгованістю з певними складовими (тілом, процентами, страховим платежем тощо). 
Нарахування у такий спосіб (збільшення тіла кредиту за рахунок інших нарахувань) суперечить Умовам та Правилам надання банківських послуг (а.с. 24-63) та положенням статті 534 ЦПК, на яку посилається апелянт.
Тому розрахунок боргу, доданий до позовної заяви, не може бути покладений в основу для визначення дійсної заборгованості ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості за тілом кредиту, отриманий апеляційним судом з застосуванням програми КБ «ПриваБанку», свідчить про те, що дійсна заборгованість  ОСОБА_1  за тілом кредиту  з застосуванням процентної ставки, яка діяла з квітня 2015 року (43,2 % річних),  складає 5090,27 грн., а нараховані відсотки - 4973,22 грн.
При цьому позов КБ «ПриватБанк» містить лише вимоги про стягнення тіла кредиту, вимог про стягнення процентів банк не заявляв, а розмір відсотків не визначав. 
Тому апеляційний суд вважає належно обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом (тілом) в розмірі 5090,27 грн.
Оскільки висновку про те, що між сторонами не узгоджені умови кредитування, суд першої інстанції дійшов без будь-яких підстав та заперечень позичальника, такий висновок не може вважатись переконливим, а судове рішення – законним та обґрунтованим.
Відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо застосування позивачем у розрахунку Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись такою, що суперечить закону, тому застосування судом правил частини 4 статті 206 ЦПК є непереконливим.
Виходячи з того, що суд першої інстанції безпідставно застосував правову позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову банку.
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають перерозподілу судові витрати. Відшкодуванню позивачеві підлягає судовий збір, сплачений при подачі позову (2270 грн.) пропорційно його задоволенню, що складає 1051 грн. 
За таким же правилом підлягає визначенню розмір відшкодування судових витрат банку при подачі апеляційної скарги (1576 грн.)
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця смт. Ольшанське Миколаївського району, Миколаївської області, НОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2015 року станом на 12 квітня 2021 року у розмірі 5 090,27 грн. та 1051 грн. судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» 1576 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Головуючий                                        О.О.Данилова
Судді:                                                І.В. Лівінський 
Н.О.Шаманська
----------------------------
повну постанову складено 11 листопада 2021 року