Постанова
Іменем  України
20 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 199/8005/18
провадження № 61-683св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Дніпровська міська рада,
треті особи: Головне управління Держггеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2019 року в складі Руденко В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від  11 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Деркач Н. М., Ткаченко І. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: Головне управління Держггеокадастру у  Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що06 березня 1975 року вона  успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 Ѕ частину будинку з  господарськими будівлями, розташованими по АДРЕСА_1 (з квітня 1977 року - АДРЕСА_2 ). Земельна ділянка площею 300 кв. м, на якій розташований цей будинок, була отримана ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих від 11 грудня 1951 року. 
У подальшому, у зв`язку із неможливістю використання вищевказаного будинку як будівлі, його було зруйновано і на його місці збудувало новий житловий будинок АДРЕСА_3 , про що складено акт від 06 грудня 1991 року.
У 2008 році ПП ОСОБА_4 було виготовлено технічну документацію із  землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на  місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , їй та ОСОБА_5 
09 листопада 2009 року їй видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 131984, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за № 164/41 від 24 грудня 2008 року, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0, 0874 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 .
Відповідно до висновку експертного дослідження з питань землеустрою від 11  жовтня 2018 року, виготовлена в 2008 році ПП ОСОБА_4 технічна документація із землеустрою, не відповідає складу, змісту та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та правовстановлюючому документу за адресою: земельна ділянка за АДРЕСА_4 .
Посилаючись на викладене, просила визнати незаконним та скасувати державний акт на  право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 9131984 від 24 грудня 2009  року, виданий на її ім`я на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 164/41 від 24 грудня 2008 року на земельну ділянку площею 0, 0874 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:238:0054, по  АДРЕСА_2 . 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з  того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Окрім цього суди зазначили, що даний спір мав розглядатись із залученням в якості співвідповідача іншого співвласника спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до  Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року й ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили всі докази, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахували, що державний акт на право власності на землю є недійсним, оскільки технічна документація із землеустрою не відповідає вимогам закону, внаслідок чого необґрунтовано відмовили в задоволенні позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
27 січня 2020 року справа № 199/8005/18 надійшла до Верховного Суду.
Представник Дніпровської міської ради Камишникова Ю. М. надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2021 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і  вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не  закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що  діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в  касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 164/41 від 24  грудня 2008 року передано безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0874, розташовану по  АДРЕСА_2 .
На підставі цього рішення 09 листопада 2009 року позивач ОСОБА_1 отримала держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 131984, згідно з яким вона є власником земельної ділянки площею 0, 0874, розташованої по АДРЕСА_2 . Співвласником цієї земельної ділянки є ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4  ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не  інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і  на  підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на  власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. 
Частинами першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а  у  разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Подібний висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з  позовними вимогами про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0, 0874 га для обслуговування житлового   будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1210100000:01:238:0054 по АДРЕСА_2 , яка згідно з цим державним актом належала їй та померлому ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.
Спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину на Ѕ частину вищевказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_5 , є ОСОБА_2 , про що свідчить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року в справі № 199/564/17.
Отже, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 і не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення її   співвідповідачем у цій справі, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення,  без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Проте ОСОБА_2 до участі в справі в якості співвідповідача не залучена, клопотань про її залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не  заявляла, а тому в задоволенні позову необхідно було відмовити саме через неналежний склад відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Разом з тим, суди відмовили в задоволенні позову одночасно з двох підстав: у зв`язку із  недоведеністю позовних вимог та в зв`язку із незалученням до  участі в справі співвідповідача, що є помилковим, оскільки питання про доведеність чи  недоведеність позовних вимог суд може вирішувати лише за наявності належних відповідачів у справі.
За таких обставин, оскільки суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, але помилилися щодо мотивів такої відмови, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у  відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, судові рішення судів попередніх інстанцій змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи  касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення судів попередніх інстанцій, але виключно в   частині мотивів їх ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від  11 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов