ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
 
іменем України

07 жовтня 2021 року
м. Харків

справа № 640/16458/19
провадження № 22-ц/818/1351/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Проневича Д.О., 

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – фізична особа – підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2019 року в складі судді Попраса В.О.,
у с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи – підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг.
Позовна заява мотивована тим, що 02 серпня 2016 року між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач має здійснити ремонтні роботи на загальну суму 94883,77 грн у строк до 25 серпня 2016 року.
Оскільки ФОП ОСОБА_2 своєчасно умови договору виконано не було, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти у розмірі 94883,77 грн, 3 % річних у розмірі 8454,00 грн, 88048,84 грн пені та 36630,02 грн інфляційних втрат.
Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором у розмірі 94883,77 грн, 3% річних у розмірі 8454,00 грн, пеню у розмірі 88048,84 грн, інфляцію у розмірі 36630,02 грн та 2280,17 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем умови договору належним чином виконано не було, то наявні підстави для стягнення сплачених за цим договором коштів, а також штрафних санкцій, передбачених чинним законодавством.
02 березня 2021 року ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів існування між сторонами договірних відносин та оплати вартості послуг, а тому підстави для стягнення коштів відсутні.
26 квітня 2021 року ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що спірний договір підписано саме відповідачем, факт укладання такого правочину ФОП ОСОБА_2 не спростовано, доказів неотримання коштів відповідачем не надано, а тому зазначені кошти підлягають стягненню.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що 02 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг (виконання робіт) № 344, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виконати ремонтні роботи за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 94883,77 грн строком до 25 серпня 2016 року.
За пунктом 2.3 договору по завершенню робіт сторони складають акт прийому-передачі виконаних робіт.
Відповідно до пункту 3.3 за неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність, визначеному Цивільним кодексом України (далі- ЦК –України), у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення, 3 % річних та інших санкцій, визначених законодавством.
02 серпня 2016 року на підставі рахунків № 2103,2104, 2105, 2106, 2107, 2108 ОСОБА_1 перераховано ФОП ОСОБА_2 грошові кошти за будівельні матеріали в загальному розмірі 94883,77 грн (а. с. 14).
05 липня 2017 року ОСОБА_2 , складено розписку, згідно з якою він зобов`язався у строк до 01 вересня 2017 року усунути недоліки, а саме – встановити термостати у кількості 5 штук та сервоприводи у кількості 5 штук (а.с. 8).
Умови договору належним чином виконано не було, акт прийому-передачі виконаних робіт, передбачений пунктом 2.3 договору, не складено.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.
Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно із статтею 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.
За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).
Встановивши, що ФОП ОСОБА_2 не виконав умови договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача отриманих за договором грошових коштів в розмірі 94883,77 грн, у зв`язку з чим висновки суду про наявність підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору, а також 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 626 ЦК України є також обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Доводи ФОП ОСОБА_2 щодо неотримання коштів є необґрунтованими, оскільки факт надходження коштів на зазначений рахунок відповідачем не спростовано, доказів, що кошти перераховано на рахунок, який йому не належить, також не надано. Договір підписано сторонами, а тому виходячи з презумпції правомірності правочину є чинним та підлягає виконанню. Оскільки матеріали справи не містять підписаний сторонами акт-прийому передачі робіт, підстави вважати, що зобов`язання виконано належним чино відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2021 року.
Головуючий                                                        А.В. Котелевець
Судді                                                                        І.В. Бурлака
       В.Б. Яцина