УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/161/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №289/161/21 за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради в особі Кичкирівського старостинського округу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 24 березня 2021  року суддею Кириленком О.О. у м. Радомишлі, повний текст рішення складено 24 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати причину пропуску ним строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини поважною, встановити йому додатковий строк у три місці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_2 . 
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 26 червня 2000 року зробила розпорядження у вигляді заповіту на його користь. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. 
Вказав, що із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, після смерті його баби, він не міг звернутися через тривалу хворобу.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення його позовних вимог. Просив провести розгляд справи без його участі.
На його думку, суд першої інстанції не врахував зазначені ним у позовній заяві обставини та надані ним докази, які підтверджують поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Суд також не врахував, що факт пропуску строку на прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, а у інший спосіб, крім звернення до суду, поновити строк прийняття спадщини неможливо. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Староста Кичкирівського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області Максименко О. у своїй заяві просила розглядати справу у відсутності представника відповідача, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України визначено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». 
Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2000 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онуку ОСОБА_1 (а.с.7).
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.8). 
Після смерті останньої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 3,05 га з призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кичкирівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №220687 від 13 червня 2005 року (а.с. 9).
Згідно довідки виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради від 15 листопада 2017 року № 654 ОСОБА_2 була зареєстрована одна до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру № 60065853 від 27 квітня 2020 року та № 63869103 від 10 березня 2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 11, 26).
10 березня 2021 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Данчевою Н.В. (на усне звернення) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском ним строку для прийняття спадщини (а.с.25).
З виписки з протоколу засідання ЛКК №265 від 28 грудня 2020 року, виданої Поліклінічним відділенням Комунального некомерційного підприємства «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради, вбачається, що позивач у період з 11 липня 2007 року по 24 січня 2007 року знаходився на амбулаторному лікуванні (а.с. 12).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач був достовірно обізнаний про відкриття спадщини.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що баба ОСОБА_1 - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подав та поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини не навів. Надані медичні документи не підтверджують тяжкість і тривалість хвороби у період шестимісячного строку для прийняття спадщини. Крім того, суд врахував, що позов подано через 14 років після відкриття спадщини, а визнання позову відповідачем суперечить ч.4 ст. 206 ЦПК України.
Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, судову практику, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не мав змоги подати заяву про прийняття спадщини у визначені законом строки у зв`язку із хворобою є безпідставними, оскільки надана ним виписка з протоколу засідання ЛКК (а.с. 12) не може підтверджувати наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення таких дій.
Зокрема, амбулаторне лікування – це лікування та терапія у рамках денного стаціонару, коли пацієнт відвідує спеціалістів, але продовжує соціально активну життєдіяльність. Тобто не перебуває у рамках повного стаціонару.
Також, як Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004, яка втратила чинність 07.03.2012, так і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, містять положення про те, що заява про прийняття спадщини має бути виконана (написана) спадкоємцем особисто, однак подана може бути безпосередньо спадкоємцем до нотаріуса або направлена йому засобами поштового зв`язку, при цьому справжність підпису спадкоємця може бути посвідчена нотаріально або не посвідчена нотаріально. У даних нормативно-правових актах відсутня і заборона того, що така заява не може бути доставлена до нотаріуса представником спадкоємця, оскільки заборона стосується лише написання такої заяви представником від імені спадкоємця.
Отже, позивач не надав суду переконливих доказів того, що протягом більше 14 років з часу смерті баби він мав об`єктивні та непереборні перешкоди  на вчинення дій щодо прийняття спадщини після її смерті, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення даного спору у межах заявлених позивачем вимог, оскільки з`ясуванню у даному випадку підлягала наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, яких позивач не довів. 
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 березня 2021  року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 25 жовтня 2021 року.