КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №755/14502/20                                       Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
Провадження №22-ц/824/13452/2021               Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
23 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
за участю секретарів                       Стеблиненко А.В., Спенея О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди, в якому просила:
-  зобов`язати  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні квартирою за їх місцем реєстрації за адресою:   АДРЕСА_1 , до досягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повноліття, передатиключі від вхідних дверей до квартири;
-  стягнути з  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що 22 жовтня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільних дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вони з чоловіком та дітьми разом проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить батьку чоловіка - ОСОБА_5 , до 15 жовтня 2019 року. 
За час перебування в шлюбі відповідачі її постійно ображали, принижували, погрожували вигнати з дітьми на вулицю. 
У зв`язку із залежністю чоловіка, насильства по відношенню до неї, ухилянням від обов`язку утримувати дружину та дітей, сімейні стосунки з чоловіком було припинено. 
Рішенням Дніпровського районного суду від 22 листопада 2018 року на її користь з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її утримання та утримання дітей. 
Після цього батьки чоловіка зареєструвалися за спірною адресою, щоб позбавити її субсидії, отримати контроль над нею із здійсненням психологічного та фізичного тиску. 
15 жовтня 2019 року ОСОБА_4 під час чергової сварки наніс побої та заподіяв тілесні ушкодження, розбив її телефон та вигнав її з дітьми на вулицю без можливості забрати речі. Вона була змушена просити притулку в своїх батьків. Вона неодноразово просила надати їй можливість забрати хоча б речі першої необхідності. Коли вона з чоловіком сестри приїхала в обумовлений час, ОСОБА_5 не впустив її навіть до під`їзду. 
У подальшому почалися маніпулювання та шантаж дітьми, ОСОБА_1 забирала їх з садочка в обідній час, перериваючи навчальний процес та ігноруючи психологічний та емоційний стан дітей. 
30 жовтня 2020 року вона була змушена викликати поліцію через перешкоджання бачитись з дитиною. З метою захисту нею подано заяви до відповідних органів. 
Для забезпечення належного місця проживання дітей нею орендовано квартиру з усіма зручностями, щомісячна орендна пата 10 000 грн та комунальні платежі 3 000 грн.
Через вимушену зміну місця проживання їй довелось перевести дітей до іншого навчального закладу, купувати новий одяг, взуття, предмети першої необхідності. Розмір її заробітної платні не дозволяє належно утримувати дітей та змушує брати кошти в борг у родичів, тоді як батько дітей аліменти не сплачує. 
Такими діями відповідачів їй та її дітям завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 100 000 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначала, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки. 
Вказувала, що рішення суду ґрунтується на двох сфальсифікованих доказах: є не надісланий їй лист ОСОБА_5 про вселення від 30 вересня 2020 року та заява ОСОБА_4 до поліції від 21 жовтня 2019 року про зникнення дружини і дітей.
Звертала увагу на те, що нею було надано належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставини виселення позивачів з житла.
Адвокат Гавриленко Я.С. представник ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказував, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.
ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому вказувала, що твердження адвоката Гавриленка Я.С. представника ОСОБА_5 не відповідають дійсності, суперечать чинному законодавству України та наявним у справі доказам, які підтверджують, що прийняте рішення суду не відповідає нормам  матеріального та процесуального права.
У судовому засіданні апелянт повідомила про те, що частина заявлених вимог була виконана відповідачами та їй було передано ключі від квартири, але наполягала на стягнення моральної шкоди.
Відповідач ОСОБА_9 та представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти апеляційних вимог апелянта, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1  та  ОСОБА_4 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2014 року.
Від шлюбу мають спільних дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року (справа №755/14556/18) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання та утримання дітей.
Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 12 грудня 2015 року по теперішній час.
Квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності від 20 березня 2014 року.
ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 з 01 листопада 2019 року по теперішній час.
ОСОБА_5 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 з 20 березня 2019 року по теперішній час.
ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 20 березня 2019 року по теперішній час.
Позивач зазначила, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_4 під час сварки, вчинивши домашнє насилля, вигнав її з дітьми на вулицю без можливості забрати особисті речі. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що  позивач не надала доказів того, що відповідачі вигнали ОСОБА_1 і дітей зі спірної квартири та чинили перешкоди в їх проживанні. Також вона не довела заподіяння їй відповідачами моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Матеріалами справи встановлено, що з пояснень відповідачів встановлено, що позивач 15 жовтня 2019 року вчинила чергову сварку, після якої забрала речі, забрала дітей, залишила ключі і зникла в невідомому напрямку, що змусило ОСОБА_4 звернутися до поліції із заявою про зникнення дружини та дітей. 
На підтвердження відповідачі надали копію заяви ОСОБА_4 від 21 жовтня 2019 року та відповіддю Дарницького УП у м. Києві від 16 листопада 2020 року. 
Зазначене позивач не спростувала.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2020 року на адресу ОСОБА_1 ОСОБА_5 направив лист від 30 вересня 2020 року з пропозицією повернутись за місцем реєстрації або забрати особисті речі.
Зазначені обставини позивачем також не спростовано. 
Не спростовано і те, що представник відповідача неодноразово пропонував позивачу ключі від спірної квартири, однак вона відмовилась.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач не надала доказів того, що її та малолітніх дітей вигнали зі спірної квартири та чинили перешкоди в їх проживанні.
Під час апеляційного розгляду позивачу були передані ключі від квартири.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказів наявності конфліктної ситуації між сторонами суду не надано. 
Надані позивачем до суду першої інстанції звернення до поліції (відповіді) щодо вчинення їй перешкод у проживанні в спірній квартирі, апеляційний суд також не приймає як доказ конфлікту та перешкод позивачу в проживанні, оскільки за їх результатами певних фактів не встановлено.
Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди апеляційний суд також вважає необґрунтованими враховуючи наступне.  
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає похідними від вимог про усунення перешкод, оскільки позивач обґрунтовує їх неправомірністю дій відповідачів щодо перешкод їй у проживанні в спірній квартирі.  
Однак вона не надала суду як доказів перешкод їй у проживанні, так і неправомірності дій відповідачів.  
Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у позові і в цій частині. 
Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко