ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/12243/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року (суддя Віхрова В.С.) у справі №160/12243/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                   в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:
1) визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 з 04 березня 2021 року;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію відповідно до п. а) ст. 13 Закону України   “Про пенсійне забезпечення”   з 04 березня 2021 року;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії врахувати до страхового стажу період її навчання в ПТУ №63 з 01.09.1990р. по 30.06.1993р. - 2 роки 10 місяців;
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зарахувати по одному року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що 04.03.2021 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. На момент звернення вона вже досягла 45-річного віку, її загальний стаж роботи становив 40 років 4 місяці 17 днів, а пільговий стаж складав 13 років 05 місяців 20 днів, що дає позивачу право на призначення пільгової пенсії за віком по Списку №1. Однак Листом від 17.03.2021 відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням позивачем необхідного пенсійного віку. Позивач вказував, що відповідач, розглядаючи заяву, не врахував рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким, зокрема, вирішено, що застосуванню підлягають стаття 13 Закону України “Про пенсійне 
забезпечення”, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок). Оскільки на час звернення до відповідача із заявою позивач досягла 45-річного віку, в неї наявний необхідний стаж роботи, в тому числі пільговий, позивач вважала відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 протиправною. Крім цього, позивач вказувала, що відповідачем під час розрахунку її загального стажу роботи не враховано період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1993, а також обчислено страховий стаж без урахування положень ч.3 ст.24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 з 04 березня 2021 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її навчання в ПТУ №63 з 01.09.1990 року по 30.06.1993 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 04.03.2021 року,   про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. “а”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”   в редакції згідно з   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з врахуванням висновків суду в даній справі та зарахованих періодів роботи та навчання ОСОБА_1 цим судовим рішенням.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду фактично мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Так, проаналізувавши норми законодавства, якими регламентовано правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. “а” ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  у редакції до  Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII  та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції  Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, які в свою чергу містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. "а"      ст.13 Закону 1788-XII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. З огляду на висновки   Конституційного Суду України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, практику Європейського суду з прав людини, суд вказав на те, що у межах спірних правовідносин відповідач мав віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, а саме приписам п. “а”  ст.13 Закону №1788-XII, у зв`язку з чим  дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з підстав недосягнення нею пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Також, суд встановив, що відповідач не заперечує наявність права позивача на зарахування до страхового стажу додатково по одному року стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, натомість прийняті відповідачем рішення мають протиріччя в частині стажу позивача, що зумовлює необхідність задоволення позову в цій частині заявлених вимог. Крім цього, судом вказано, що в ході судового розгляду справи не встановлено підстав для неврахування відповідачем спірного періоду навчання позивача в ПТУ №63, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання відповідача: зарахувати до страхового стажу позивача по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах; повторно розглянути заяву позивача, подану 04.03.2021 року,   про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. “а”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”   в редакції згідно з   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що Законом від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року, фактично повністю передано в сферу дії Закону №1058-IV регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788-XII. Скаржник наголошує, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України. Вказує, що рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017, тобто досягти віку, передбаченого Законом №1788 для призначання пільгової пенсії з урахуванням даного рішення Конституційного Суду України особі необхідно було до 11.10.2017. Оскільки позивач станом на 11.10.2017 не досягла 45-річного віку, то, за позицією відповідача, підстави призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону №1058-IV, а не на підставі п. “а” статті 13 Закону №1788-XII. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача відповідно до ч.3 ст.24 Закону №1058-IV зарахувати до страхового стажу додатково по одному року стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, то відповідач вважає їх необґрунтованими та передчасними, оскільки спір між сторонами в межах цієї справи фактично виник з приводу відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.  Зауважує, що Головним управлінням додержано вимоги ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, а саме до страхового стажу позивача додатково зараховано по одному року стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1, що у підсумку становить 37 років 04 місяці 28 днів, що підтверджується розпорядженням №047150012387 від 12.03.2021, копія якого надавалась на вимогу суду першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
04.03.2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
17.03.2021 року відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом за №0400-010303-8/37056 “Про відмову в призначенні пенсії”. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії, відповідачем зазначено, що враховуючи всі документи, які були надані для призначення пенсії, стаж позивача становить 24 роки 7 місяців, в тому числі за списком №1 – 13 років 4 місяці 7 днів. Відділом прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що позивач не досягла пенсійного віку.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з цим позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, з огляду на вимоги апеляційної скарги та наведені в ній доводи, оскаржено в частині задоволених позовних вимог, які стосуються права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 та зарахування до страхового стажу додатково по одному року стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, а тому у відповідності до положень частини 1 статті 308 КАС України судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в цій частині задоволених позовних вимог. 
Щодо права позивача на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1. 
Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, за поданою нею заявою від 04.03.2021, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. 
Наявність у позивача загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідачем не заперечується. 
Отже, спірним у цій справі є досягнення позивачем необхідного віку, який би давав останній право на призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.
Так, позивач вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.
За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2   ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   у редакції   Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію пільгових умовах мають жінки, які народилися з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року по досягненню ними 50 років. Оскільки на час звернення позивача за призначенням  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй спірної пенсії відсутні.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з такого.
Згідно з пунктом «а»  статті 13 Закону № 1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ,  на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
 Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст   Закону №1058-IV   доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.
Вказана норма набула чинності з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом “а”   статті 13 Закону №1788-XII   у редакції   Закону №213-VIII від 02.03.2015 року   та пунктом 2 частини 2   статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року   у редакції   Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття   Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020   у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності   Конституції України   (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII.
Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), статтю   13, частину другу статті   14, пункт “а” статті   54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 року   зі змінами, внесеними   Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” №213-VIII від 02.03.2015 року.
Пунктом 3 цього   рішення   вирішено, що застосуванню підлягає   стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015 року, в наступній редакції: “На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах”.
Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд першої інстанції правильно вказав на те, що з 23.01.2020 року в Україні існують   два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт “а”   статті 13 Закону №1788-XII   в редакції згідно із   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2   статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року   в редакції   Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом “а”   статті 13 Закону №1788-XII   в редакції згідно з   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2   статті 114 Закону №1058-IV   у редакції   Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту “а”   статті 13 Закону №1788-XII   в редакції згідно з   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та  Законом  № 1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному.  Таке регулювання порушує вимогу «якості  закону», передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі    № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Суд апеляційної інстанції не приймає аргументи скаржника про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України  не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити  законом  заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того,  Закон № 1788-ХІІ  був прийнятий раніше за  Закон № 1058-IV.
Таким чином, за такого правового регулювання спірних правовідносин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, беручи до уваги підстави відмови у призначенні спірної пенсії, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані аргументами апеляційної скарги, стосовно протиправності дій пенсійного органу щодо не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 за поданою нею заявою.
Визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача на отримання спірної пенсії, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право підлягає захисту у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.
Апеляційна скарга відповідача аргументів щодо незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині обраного способу захисту порушеного права не містить. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог стосовно визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії та зобов`язання останнього повторно розглянути заяву позивача, подану 04.03.2021 року,   про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. “а”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”   в редакції згідно з   Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, є законним та обґрунтованим, та підстави для його скасування у цій частині, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача додатково по одному року стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ч.3 ст.24 Закону №1058-IV.
Як свідчать матеріали справи, та не заперечується учасниками справи, на час звернення за призначенням спірної пенсії пільговий стаж позивача по Списку №1 становив повних 13 років. 
Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на пільгових умовах по Списку №1.
Висловлюючи незгоду із такими висновками суду першої інстанції, скаржник в апеляційній скарзі наголошує на тому, що Головним управлінням додержано вимоги ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, а саме до страхового стажу позивача додатково зараховано по одному року за кожний повний рік стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1, що у підсумку становить 37 років 04 місяці 28 днів. 
Перевіряючи аргументи скаржника, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься копія рішення (розпорядження) за №047150012387 від 12.03.2021 та розрахунок стажу ОСОБА_1 , за яким повний страховий стаж позивача становить 37 років 04 місяці 28 днів, в тому числі робота за Списком №1 – 13 років 4 місяці 7 днів та додаткові роки за Список №1 – 13 років (а.с.36-37). 
Отже, в ході апеляційного перегляду справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача за кожний повний рік стажу роботи на пільгових умовах по Списку №1, а саме за повних 13 років, додатково по одному року.
Таким чином встановлені обставини справи свідчать про відсутність порушення прав позивача в цій частині, та, відповідно, відсутність підстав для їх захисту в судовому порядку та задоволення позовних вимог в цій частині.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги відповідача, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити її частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача  по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, слід скасувати та прийняти, в цій частині заявлених вимог, нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі №160/12243/21 в частині задоволених вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 по одному року відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України   “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, – скасувати та, в цій частині заявлених вимог, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі №160/12243/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 23.11.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк