ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 листопада 2021 року           справа №200/3651/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г. М., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 р.  у справі  № 200/3651/20-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.)  за позовом  Маріупольської міської ради  до  Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  про скасування постанов про стягнення коштів,-

                                                      В С Т А Н О В И В :

Маріупольська міська рада (далі – позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області  (далі – відповідач, ДВС), в якому просило: скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Балдинюка М.Ю. від 09.12.2019; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Балдинюка М.Ю. від 05.12.2019.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: скасував постанову від 05.12.2019 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ВП №60795543 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.; скасував постанову від 09.12.2019 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ВП №60795543 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в загальній сумі 168,33 грн.; стягнув з Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області   на користь Маріупольської міської ради  суму судових витрат у розмірі 4204  гривні 20 копійок.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків рішення суду обставинам справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову. В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду не було виконано до відкриття виконавчого провадження ВП №60795543. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
14 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської міської ради про зобов`язання прийняти рішення відповідно до заяви від 18 грудня 2017 року та стягнення судових витрат в сумі 2000 грн. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №0540/8802/18-а відмовлено у задоволені позовних вимог
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №0540/8802/18-а задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме суд: зобов`язав Маріупольську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 грудня 2017 року та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської міської ради  на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 762,00 гривні.
У зазначеному рішенні суд дійшов до висновку, що розгляд клопотання заінтересованої особи щодо надання у власність земельної ділянки повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання Маріупольської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 грудня 2017 року та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
30.07.2019 Маріупольською міською радою прийнято рішення № 7/43-4217 про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 від 18.12.2017  про надання дозволу на викуп земельної ділянки.
05.12.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП №60795543 з виконання виконавчого листа № 0540/8802/18-а виданого Донецьким окружним адміністративним судом 25.04.2019, яким зобов`язано Маріупольську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
05.12.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова ВП №60795543 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.
09.12.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова ВП №60795543 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в загальній сумі 168,33 грн.
18.12.2019  Маріупольською міською радою подано скаргу № 9401/2019 від 18.12.2019 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на дії державного виконавця щодо винесення постанови від 05.12.2019 про стягнення виконавчого збору та постанови від 09.12.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 
20.01.2020 Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) надало Маріупольській міській раді відповідь на вищезазначену скаргу  від 18.12.2019, в якій зокрема зазначило, що оскаржувані постанови винесені у відповідності до діючого законодавства.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом про визнання незаконним рішення Маріупольської міської ради від 30.07.2019 року №7/43-4217 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 про надання дозволу на викуп земельної ділянки», яким позивачці відмовлено у викупі земельної ділянки площею 0,0049 га для будівництва прибудови до перукарні.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/17426/19 від 22.12.2019 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним рішення від 30.07.2019 № 7/43-4217.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 №263/17426/19 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі №263/17426/19 від 22.12.2019 , закрито провадження у справі №263/17426/19 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання рішення незаконним.
Поставною державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.05.2021 закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404 та Інструкцією № 512/5.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За положенням частини 1 - 3 статті 42 Закону 1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Стаття 26 Закону 1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов`язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.
Згідно частин 5 - 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 3 статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Пункт 1, 13 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини 1 статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. 
За положенням п.1 – 2 Розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження у тому числі мінімальні. Тобто, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. 
Разом з цим, передумовою прийняття рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, зокрема є вчинення державним виконавцем наступних дій: прийняття рішення по відкриття виконавчого провадження; надання боржнику строку для добровільного виконання визначеного у виконавчому документі; повідомлення боржника про ці рішення; встановлення фактів: повідомлення боржника про прийняті рішення та невиконання останнім у встановлений строк визначеного у виконавчому документі.
У Законі № 1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені закономпідстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).
Тобто, питання про правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору передбачає необхідність з`ясувати: наявність (на дату відкриття виконавчого провадження) підстав для звільнення від сплати виконавчого збору (частина 5 статті 27 Закону № 1404); за відсутності таких підстав - коли виконано рішення, та дату відкриття виконавчого провадження за цим рішенням як передумову для звільнення від сплати виконавчого збору на підставі частини 9 статті 27 Закону № 1404.
Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист у справі щодо якого здійснювалось примусове виконання рішення суду містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення. 
Виконавчим документом було зобов`язано позивача розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 грудня 2017 року та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Матеріали справи свідчать, що 30.07.2019 Маріупольською міською радою прийнято рішення № 7/43-4217 про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 від 18.12.2017  про надання дозволу на викуп земельної ділянки.
На підставі викладеного, державним виконавцем прийнято поставну від 20.05.2021 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404, у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду, яка не оскаржена.
Суд зазначає, що відповідачем не заперечується, що судове рішення позивачем було виконано до відкриття виконавчого провадження.
Суд зазначає,  що у разі виконання рішення суду добровільно, боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №750/4975/17.
Отже, суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, а тому у відповідача не було підстав виносити оскаржувані постанови.
Щодо посилання апелянта на оскарження рішення Маріупольської міської ради від 30.07.2019 року №7/43-4217 яким відмовлено у викупі земельної ділянки площею 0,0049 га для будівництва прибудови до перукарні в судовому порядку в межах справ  №263/17426/19 та  № 263/3887/21, суд зазначає, що вказані обставини не спростовують факту добровільного виконання рішення суду  у справі №0540/8802/18-а в частині  розгляду Маріупольською міськоою радою заяви ОСОБА_1 від 18 грудня 2017 року та прийняття рішення відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,до відкриття виконавчого провадження, а лише свідчать про не згоду з прийнятим рішенням за результатами такого розгляду.
Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв не на підставі та не в межах своїх повноважень.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 р.  у справі  № 200/3651/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 р.  у справі  № 200/3651/20-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 03 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                        Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         І.Д. Компанієць 

                                                                                                  Г.М. Міронова