ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8696/21 Справа № 201/11933/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Колесової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що 14 червня 2017 року близько 15 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки "Атаман", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись за маршрутом громадського транспорту №127 в Соборному районі у м. Дніпро, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінами, не зупинився перед дорожнім знаком №5.35.1 (пішохідний перехід) на забороняючій червоний сигнал світлофору для автомобілів, продовжив рух внаслідок чого в районі електричної опори №723, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який перетинав проїзджу частину справа наліво за напрямком руху автомобіля по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора для пішоходів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, саден на лівій бічній поверхні шиї, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передньо - зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2074е від 29 червня 2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Дані обставини встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року, який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року залишено без змін. Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки, як працівник ТДВ "АТП 11205" та керував автомобілем, який належить підприємству відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , тому відповідач повинен компенсувати завдану моральну шкоду. Позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 14 червня 2017 року по 25 червня 2017 року з діагнозом закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, забій м`яких тканин черепа, закрита травма грудної клітинки, забій грудної клітинки зліва. Крім того, позивач переніс операцію - "відкрита репозиція накістного МОС оскільчатого перелому с/з лівої ключиці", яка супроводжувався емоційними страхом перед тим, що позивач вже не зможе відновити свої фізичні можливості та повністю повернутися до нормального способу життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивач 18 грудня 2017 року переніс другу операцію - "видалення металоконструкцій із лівої ключиці". Вказані ушкодження здоров`я потягли за собою заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТДВ "АТП 11205" моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, яку позивач оцінює у 250 000 грн., та судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. Стягнуто з ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 100 грн.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року заяву від 16 липня 2021 року представника позивача - адвоката Добринь Я.О. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті професійної правничої допомоги у розмірі - 7 008 грн. В задоволенні іншої частини заяви 16 липня 2021 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі відмовлено. Заяву від 26 липня 2021 року представника позивача - адвоката Добринь Я.О. про повернення судового збору, сплаченого в більшому розмірі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за квитанцією №70749044 від 09 грудня 2020 року у розмірі 3 750 грн. на розрахунковий рахунок UA538999980313121206000004005, код отримувача 37989269, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), отримувач УК у Соборному р-ні м. Дніпра 22030101, призначення платежу - судовий збір, повернути ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) у розмірі 1250 грн. шляхом стягнення з державного бюджету.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду від 12 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.
       З вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у кримінальній справі № 201/9671/17 вбачається, 14 червня 2017 року близько 15 години 25 хвилин ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки "Атаман" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Соборному районі (Жовтневому) по пр. Гагаріна з боку вул. Академіка Лазаряна в напрямку вул. Козакова, м. Дніпро. Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінами, не зупинився перед дорожнім знаком №5.35.1 (пішохідний перехід) на забороняючій червоний сигнал світлофору для автомобілів, продовжив рух внаслідок чого в районі електричної опори №723, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який перетинав проїзну частину справ наліво за напрямком руху автомобіля по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора для пішоходів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, саден на лівій бічній поверхні шиї, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передньо - зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2074е від 29 червня 2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 №6. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Атаман" реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно яких: сигнали світлофора мають такі значення: (е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух", "У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає- не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів". Дії ОСОБА_2 , які виразилися в порушенні ним Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.16-20).
       Вказаним вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та на нього покладені певні обов`язки передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат (а.с.16-20).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року - залишено без задоволення.  Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін (а.с. 21-23).
       Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       З матеріалів справи вбачається, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки на ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205" та керував автомобілем, який належить підприємству (а.с.28, 29).
       У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16 зазначено, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.
       Враховуючи, що факт вини ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України доведений, тому обов`язок по відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП під час виконання трудових обов`язків, покладено саме на власника транспортного засобу - ТДВ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205".
       З висновку судово-медичної експертизи №2074е від 29 червня 2017 року вбачається, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, саден на лівій бічній поверхні шиї, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передньо - зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (а.с.31-35).
       Згідно відомостей, які містяться в медичних картках стаціонарного хворого №5645/648 та № 12261/134, позивач двічі переніс операцію (а.с.36-51, 52-68). 
       Перша операція була проведена 16 червня 2017 року - "відкрита репозиція накістного МОС оскільчатого перелому с/з лівої ключиці", ОСОБА_1 знаходився на лікарняному з 14 червня 2017 року по 25 червня 2017 року (а.с.53). 
       Друга операція була проведена 18 грудня 2017 року - "видалення металоконструкцій з лівої ключиці",  ОСОБА_1  знаходився на лікарняному з 17 грудня 2017 року по 02 січня 2018 року (а.с. 36).    
       При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу спричинено тілесні ушкодження з відсутністю небезпеки для життя та відсутністю ознак тяжких тілесних ушкоджень. Як вбачається з медичних довідок, ушкодження, які були нанесені позивачу, були пов`язані з лівою ключицею, тоді як позивач правша, що в свою чергу не в повній мірі вплинуло на зміну способу життя, погіршення його здібностей та необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя.
       Також, судом враховано тривалість лікування та незначний період втрати працездатності, адже як зазначає позивач в заяві до суду від 12 липня 2021 року, після проведення першої операції він одразу повернувся до роботи. 
       Суд вірно зазначив, що не можна стверджувати і про те, що дорожньо-транспортна пригода, призвела до змін у виробничих стосунках позивача, оскільки позивач має вільний графік роботи.
       Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу дійсно спричинені тілесні ушкодження, які потягли за собою порушення його звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання (перенесення операцій та знаходження на лікарняних), що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу.
       Позивачем було надано апеляційному суду копію висновку експерта №9826 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 28 вересня 2021 року, у якому зазначено, що орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) становить 81 мінімальну заробітну плату, розмір яких визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення (а.с.185-192).
       Слід зазначити, оскаржуване рішення у справі було ухвалене судом першої інстанції 12 липня 2021 року, а висновок експерта №9826 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, наданий позивачем до апеляційного суду, був складений - 28 вересня 2021 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.

       
       Із вказаного висновку експерта вбачається, що до експертної установи представник позивача звернулася 12 серпня 2021 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12 липня 2021 року. 
       Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.
        Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач дійсно не мав об"єктивної можливості надати до суду першої інстанції вказані докази з причин, що об"єктивно не залежали від нього, позивачем апеляційному суду не надано, а тому апеляційним судом не приймається у якості доказів висновок експерта №9826 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 28 вересня 2021 року, який було складено вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12 липня 2021 року.
       Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  -  залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова