П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
18 жовтня 2021року                                                                                     м. Київ
         
Справа № 377/177/21
Провадження: № 22-ц/824/12303/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Пікуль A.A., Ратнікової В.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Малишенко Т.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину,
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Славутицького міського суду від 02.03.2011 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісяця але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2011 року, до досягнення дитиною повноліття. На даному етапі у позивача змінився сімейний стан, народилась дитина від іншої жінки. Його середньомісячний дохід становить біля 17606 гривень, тобто,кожного місяця з нього утримуються аліменти у розмірі 5809,98 гривень на сина ОСОБА_3 , проте йому необхідні кошти не тільки на своє утримання, а і на утримання другого сина ОСОБА_4  та дружини, а тому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього згідно рішенняСлавутицького міського суду від 02.03.2011 року на сина ОСОБА_3 , з 1/3 до 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно.
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що наведені ним у  позовній заяві обставини свідчать про зміну його майнового та сімейного стану. Більше того, відповідачка отримує щомісячну  допомогу на дитину з інвалідністю  та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю. Також вказував на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 потребує постійного догляду та допомоги, оскільки такий висновок суду  не підтверджується матеріалами справи. Кошти на лікування сина відповідачкою не витрачаються, оскільки медичні препарати йому видаються безкоштовно. Неправдивими є і доводи відповідачки про те, що син відвідує реабілітаційні центри.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи, шлюб між сторонами позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 було розірвано 12.11.2010 року.
За час шлюбу у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 02.03.2011, яке набрало законної сили 13.03.2011, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку починаючи з 27.01.2011 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та  ОСОБА_9 народився син ОСОБА_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_11  та    ОСОБА_12  народилась дочка ОСОБА_13 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною інвалідом із встановленим діагнозом: дитячий аутизм. 
Згідно довідки Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про отримання допомоги № 544 від 14.05.2021, ОСОБА_2 перебуває на обліку та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 01.11.2017 по 04.12.2026 призначено допомогу на дитину з інвалідністю  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років. Загальна сума доходу за період з 01.10.2020 по 31.03.2021, за винятком аліментів, становить 14 458 гривень.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки він має постійне місце роботи і розмір його доходів за цим місцем роботи не зменшився, посилання позивача на той факт, що в нього народилась ще одна дитина - син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не позбавляють його обов`язку продовжувати матеріально утримувати спільного сина ОСОБА_3 .
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я когось із них. 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у зв`язку із народженням у нього сина від іншого шлюбу, у нього змінився сімейний і матеріальний стан.
Як убачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народився син ОСОБА_10 (а.с. 10).
З урахуванням викладеного, та виходячи із приписів статті 192 СК України, колегія суддів вважає,  що вказані підстави  для зменшення розміру аліментів є суттєвими, оскільки саме по собі народження другої дитини тягне за собою необхідність утримувати дитину та забезпечувати їй належний розвиток та умови життя, а, як наслідок,  зміну матеріального стану позивача.
Посилання відповідачки  на стан здоров`я дитини та потребу останньої у додаткових витратах на дитину не може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки питання щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину вирішується відповідно до положень статті 185 СК України.
Одночасно колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не займається розвитком дитини, дитина не відвідує реабілітаційні центри оскільки вказані питання не входять до предмету доказування у даній справі.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З`ясувавши дійсні обставини справи та надавши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів доходить висновку  про зменшення розміру аліментів, які сплачуються ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 з 1/3 частини від всіх видів його доходів до 1/5 частини, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.
Колегія суддів вважає, що задоволення заявлених позовних вимог не суперечить вимогам сімейного законодавства та відповідає засадам справедливості щодо рівності прав кожної дитини на належне матеріальне забезпечення. 
З огляду викладене та з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції  помилково вважав, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну  його матеріального або сімейного стану, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру стягнутих з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина, та як наслідок, необґрунтовано відмовив у позові.
За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2021 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
  Зменшити розмір аліментів, стягуваних рішенням Славутицького міського суду від 02.03.2011 року з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання сина -  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

 
 
Головуючий                                                                                  Т.О. Невідома

Судді                                                                                               А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова