ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 р.	Справа № 520/14799/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 року (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022)  по справі № 520/14799/21
за позовом  Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області  
до    Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)      
треті особи    ОСОБА_1 ,  Державна судова адміністрація України 
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харвіській області, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішеннь у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) від 21.07.2021р. ВП №65961602 про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  26.08.21 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач,  не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. по справі №13220/2020 було визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести перерахунок суддівської винагороди     ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину; звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021р. у справі №520/13220/21 було залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. по справі №13220/2020.
23.06.2021р. у справі №520/13220/2020 було видано виконавчий лист.
02.07.2021р. за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021р. у справі №520/13220/2020 старшим державним виконавцем Відділу була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №65961602.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. по справі №13220/2020 Територіальним управлінням було нараховано та виплачено частину недоотриманої суддівської винагороди у межах процедури негайного виконання судового акту (за квітень 2020р.), а також нараховано 91.967,81грн. заборгованості з виплати суддівської винагороди за період 01.05.2020р.-28.08.2020р.
Відповідно до копії листа ДСА України від 05.08.2021р. №11-15062/21 запланованих видатків за бюджетною програмою "0501150" (3.000,00тис. грн., тобто 3.000.000,00грн.) станом на 20.07.2021р. недостатньо для виконання усіх рішень судів, котрі набрали законної сили і стосуються нарахування та виплати боргу із суддівської винагороди за період 01.04.2020р.-28.08.2020р.
Постановою старшого державного виконавця Відділу від 26.07.2021р. по ВП №65961602 на Територіальне управління за невиконання рішення суду у повному обсязі було накладено 5100,00грн. штрафу.
Не погодившись з такою постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку  відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження"   (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до   статті 1 Закону №1404-VIII - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону  підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом   випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII  передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити; певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону №1404-VIII - визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.                                         
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. 
Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується. 
З матеріалів справи встановлено,  що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) знаходиться виконавчий лист № 520/13220/2020, виданий 23.06.2021р.  Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести перерахунок суддівської винагороди     ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину; звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць.          
          Листом від 20.07.2021р. №06-15/2402/2021р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області повідомило відповідача про те, що на виконання рішення суду ним добровільно виконано рішення суду в частині, яка підлягала негайному виконанню та здійснено нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року, за період з травня 2020р.  по серпень 2020р. здійснено нарахування недоотриманої суддівської винагороди, але не виплачено, оскільки Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснює всі нарахування і виплати лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує Державна судова адміністрація України.
          Тобто, позивач вказує, що рішення суду ним було своєчасно та у повному обсязі виконано у межах повноважень та реальних можливостей.
          Однак, колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах позивачем на виконання рішення суду було вчинено управлінське волевиявлення виключно з приводу призначення недоплаченого залишку суддівської винагороди і нарахування цієї суми за обліками бюджетної установи.
При цьому позивачем не зазначено жодного доводу про звернення до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня у цілях отримання додаткових асигнувань на виконання конкретного рішення суду і проведення виплати різниці в суддівській винагороді. Відповідних доказів позивачем не надано.
Таким чином, формальне посилання позивача на відсутність коштів не створює підстав для тривалого невиконання рішення суду без вжиття додаткових заходів організаційно-правового характеру, об`єктивно зумовлених потребою створити умови для виконання рішення суду.
До таких заходів може бути віднесено і окреме письмове звернення Теруправління до ДСА України з приводу виділення додаткових коштів для виконання конкретного рішення суду і включення боргових зобов`язань за невиконаним рішенням суду до кошторису бюджетної установи тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не засвідчують існування події відсутності у боржника реальної можливості забезпечити виконання рішення суду в частині проведення виплати боргу із суддівської винагороди, адже за загальним правилом безготівковим коштам як речі матеріального світу властиві родові ознаки, а Теруправлінням не подано взагалі жодних доказів недостатності коштів для проведення усіх платежів та правомірності віддання переваги/пріоритету іншим платежам.
Отже, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів вчинення будь-якого з таких заходів з метою набуття реальної можливості виконати рішення суду Теруправлінням до суду не подано.
Таким чином, судова колегія зазначає, що  оскільки позивач вказує лише на часткове виконання рішення та нарахування заборгованості і не надає жодних інших доказів виконання рішення суду в повному обсязі, то слід погодитись з висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача.
До таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі №522/3268/17.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про  невиконання рішення суду без поважних причин та про доцільність накладення штрафу на позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 271, 272, 287, 308, 310,  315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 року по справі № 520/14799/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич    В.Б. Русанова