Номер провадження: 22-ц/813/4754/21 
Номер справи місцевого суду: 500/1471/17
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Жилсервіс-2», у якому з урахуванням неодноразових уточнень (а.с. 83-85, 134-137, 165-166), просив суд стягнути з відповідача на його користь: відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2379 грн., 
відшкодування моральної шкодив розмірі 10 000 грн. та витрати понесені на проведення звіту про незалежну оцінку в розмірі 500 грн.
Ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.06.2017 року та 14.05.2019 р. було здійснено заміну відповідача на КП «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (далі – УЖКХ Ізмаїльської міської ради) (а.с.41, 140).
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (ЄДРПОУ 03363772, юридична адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Соборна, 31), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 17 лютого 1997 року, ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 1 189,50 (одна тисяча сто вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) грн.
Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (ЄДРПОУ 03363772, юридична адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Соборна, 31), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 17 лютого 1997 року, ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди - 4 000,00 (чотири тисячі) грн.
Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (ЄДРПОУ 03363772, юридична адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Соборна, 31), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 17 лютого 1997 року, ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ) витрати на проведення звіту про незалежну оцінку у розмірі 500,00 (п`ятсот) грн.
Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради (ЄДРПОУ 03363772, юридична адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Соборна, 31), в дохід держави судовий збір у розмірі 691,56 (шістсот дев`яносто одна гривня п`ятдесят шість копійок) грн.
Ухвалою цього ж суду від 23 грудня 2019 року виправлено у резолютивній частині рішення Ізмаїльського міського суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди арифметичні помилки:
- в абзаці другому, - зазначивши вірно суму матеріальної шкоди: «594,75 (п`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят п`ять копійок) грн.» замість «1 189,50 грн.»,
- в абзаці п`ятому, - зазначивши вірно суму судового збору: «25 (двадцять п`ять гривень) грн.» замість «691,56 грн.» (а.с. 185). 
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача (а.с. 201-202). 
В судове засідання, призначене на 30.09.2021 року,  з`явився позивач ОСОБА_1 . 
Представник Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло № НОМЕР_3 від 23.09.1997 року, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.17).
З акту від 03.09.2015 року, складеного слюсар-сантехніками КП «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» вбачається, що за адресою АДРЕСА_3 сталося затоплення квартири АДРЕСА_4 по причині порушення цілісності трубопровідної каналізації на 5 поверсі. Трубопровід розташован у технічному каналі (а.с.15).
Відповідно до акту від 13.11.2015 року, складеному комісією у складі майстрів КП «Житсервіс-2», на момент обстеження у вбиральні спостерігається відшарування штукатурки окремими місцями, які мають сліди плісняви загальною S = 2 кв.м. У ванній кімнаті на стелі та стінах також маються сліди плісняви S = 0,5 кв.м. (а.с.16).
Судом також встановлено, що згідно до висновку незалежної оцінки майнової шкоди, вартість майнового збитку, спричиненого власнику квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 складає 2 379,00 грн. (а.с.3-10). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню пропорційно частки у праві власності, а саме у розмірі 594,75 грн. Крім того, суд також дійшов висновку і про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а саме у розмірі 4000 грн. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та з урахуванням обмежень, встановлених ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України , виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно абзацу 4 п.13 Порядку формування тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», внутрішньобудинковою системою водовідведення є система від місця скидання стоків у перший колодязь на випуску з будинків (колодязь не належить до внутрішньобудинкової системи) до трійника включно на відгалуженні від стояка, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 24 ч. 2 п.5 цього закону передбачено права і обов`язки балансоутримувача, зокрема зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил.
Так, відповідно до ст.ст. 180, 181, 190 ЖК України підприємства, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням,зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду.
Пунктом 3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.
Судовим розглядом справи встановлено, що 03.09.2015 року в квартирі АДРЕСА_5 , трапилось затоплення квартири, а саме ванної кімнати та кухні. 
Згідно з висновком незалежної оцінки майнової шкоди, вартість майнового збитку, спричиненого власнику квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 складає - 2 379,00 грн.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
У доводах апеляційної скарги, Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради посилається на те, що вони є неналежними відповідачами, оскільки залиття квартири АДРЕСА_5 сталося через незадовільний стан трубопроводу каналізації, який перебуває у приватній власності, а саме ОСОБА_5 , яка згідно довідки КП «ІМБТІ» №1024 від 18.07.2019 року є власницею квартири АДРЕСА_6 розташованої прямо над квартирою АДРЕСА_4 цього будинку, тобто позивача. 
Проте вказані доводи є необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Так, згідно п.13 Порядку формування тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», внутрішньобудинковою системою водовідведення є система від місця скидання стоків у перший колодязь на випуску з будинків (колодязь не належить до внутрішньобудинкової системи) до трійника включно на відгалуженні від стояка, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку).
Відповідно до наявного у матеріалах справи Листа УЖКХ Ізмаїльської міської ради від 22.01.2018 р. за №130/03-02, житловий будинок по АДРЕСА_3 знаходиться на балансі УЖКХ Ізмаїльської міської ради (а.с. 86). Таким чином, саме УЖКХ Ізмаїльської міської ради є належним відповідачем по справі. 
Твердження апелянта про те, що позивачем не надано жодних переконливих доказів заподіяння діями або бездіяльністю УЖКГ Ізмаїльської міської ради моральної шкоди, є також необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке. 
Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Статею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди посилався на те, що у результаті залиття квартири порушився усталений, звичайний спосіб його життя, відсутнє почуття спокою, тривалий час він не міг повною мірою користуватися квартирою. Позивачем також зазначено, що залиттям його квартири, відповідачем порушене його право щодо якісних умов проживання в квартирі, квартира перебуває у власності позивача, а залиттям квартири його майно, квартира, пошкоджена та потребує додаткових матеріальних витрат на поновлення нормальних умов проживання, витрачати час й домагатися захисту своїх прав. Не визнання відповідачем залиття квартири та їх наслідків приводять до стресів, моральних страждань позивача. (а.с. 166). 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем позивачу залиттям квартири у розмірі, визначеному судом першої інстанції. 
Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради – залишити без задоволення. 
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08.10.2021 року.

Головуючий                                                                 Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С. Комлева 

С.М. Сегеда