ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р. 	Справа № 520/13577/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р. (постановлену суддею Заічко О.В.)  по справі № 520/13577/21
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Східного міжрегіонального управління Міністерства  юстиції (м. Харків)                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  Східного міжрегіонального управління Міністерства  юстиції (м. Харків), в якому просив: визнати  протиправною бездіяльність  відповідача, що виразилась  у не врахуванні  винагороди  державного  виконавця, яка є  складовою заробітної плати, при розрахунку   компенсації  за невикористані дні щорічної  основної відпустки, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, невикористану додаткову оплачувану відпустку одинокій матері; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 21677,13 грн., що складається з нарахованих та невиплачених  сум: компенсації за невикористані  дні щорічної основної відпустки в розмірі 14047,80 грн.; компенсації за невикористану  додаткову оплачувану відпустку  в розмірі 2917,62 грн.; суми грошової  допомоги  до відпустки у  червні 2020 року в розмірі 917,51 грн.; суми  грошової допомоги  до відпустки у липні 2019 року в розмірі 3794,20 грн. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 р.  адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху  та позивачу надано строк для усунення недоліків адміністративного позову шляхом надання до суду уточненої позовної заяви, в якій позивачу необхідно викласти позовні вимоги, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, з відповідним обґрунтуванням кожної позовної вимоги та належними доказами, на підтвердження вказаних позовних вимог.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р.  адміністративний позов повернуто позивачу, оскільки ним не виконано вимоги ухвали Харківського окружного адмінінстративного суду  від 03.08.2021 р., так як  не виправлені недоліки визначені вимагами цієї ухвали суду. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р.  та направити  справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки  судом першої інстанції  адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто з  формальних підстав. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач  у визначений судом строк не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув в повному обсязі недоліки позову, оскільки уточнений адміністративний позов, наданий на виконання  вищевказаної  ухвали  суду, за своїм змістом повністю відповідає первинному позову, прохальна частина позову не відповідає вимогам ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, та позивачем не  подано  відповідних доказів на підтвердження позовної вимоги про стягнення заборгованості саме в розмірі 21677,13 грн.
Суд апеляційної  інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних  підстав. 
Згідно  із  п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Вимогами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені  відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Проте, цей перелік не вичерпний, оскільки  частиною 2  статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналіз  вищевказаних норм законодавства вказує, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві, який саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Проте, закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, у який спосіб може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р.  у справі № 520/12042/18.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно із ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до  ч. ч. 1, 3 ст. 169  Кодексу адміністративного судочинства України,  суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо  позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського Суду з прав людини  від 13.01.2000 р. по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 р. по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії",  надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики  Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику  Суду як джерело права.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 р.  про залишення позовної заяви без руху, 13.09.2021 р. до Харківського окружного адміністративного суду  надійшла заява  про усунення  недоліків позовної заяви,  в якій  представником  позивача зазначено, що  заявлені позовні вимоги відповідають   ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України,  та подано до суду уточнену позовну заяву, в якій викладено зміст дій відповідача, описано, у чому полягає порушення прав позивача, сформовано наслідки, які, на думку позивача, настали внаслідок дій відповідача, та пояснено, яким чином і чому дії відповідача зачіпають його права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що викладені в адміністративному позові вимоги та обставини є зрозумілими та дають можливість їх розглянути та вирішити справу по суті. Крім того, суд першої інстанції не позбавлений можливості  витребувати необхідні для розгляду справи докази за власною ініціативою.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р. скасуванню, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.  5, 9, 160, 161, 169, 242, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р. по справі № 520/13577/21 - скасувати. 
Справу № 520/13577/21 за позовом ОСОБА_1  до Східного міжрегіонального управління Міністерства  юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова