КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 379/1040/19                                                                           Головуючий у суді І інстанції Зінкін В.І.
Провадження № 22-ц/824/11724/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
1 грудня 2021 року                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року № 749-57-VІ «Про надання в користування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам та надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки із земель запасу Таращанської міської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі в користування на умовах оренди земельної ділянки із цим цільовим призначенням площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 28 квітня 2015 року № 786-59- VІ «Про затвердження документації із землеустрою та надання дозволів на передачу в користування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам і надання дозволу на укладання договорів оренди земельних ділянок, наданих під будівництво житлових будинків» в частині: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди площею 0,10 га (кадастровий номер 3224410101:01:092:0008) по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розроблений ПП «Обрій»; передачі ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах оренди цієї земельної ділянки терміном до одного року; надання дозволу ОСОБА_2 на укладання договору оренди земельної ділянки строком з 1 травня 2015 року по 30 квітня 2016 року включно з оплатою із розрахунку нормативної грошової оцінки 19 гривень 92 копійки за 1 кв. м.; 
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 26 квітня 2016 року № 110-10-VII «Про затвердження документації із землеустрою та надання дозволів на передачу в користування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, для будівництва індивідуальних гаражів громадянам і надання дозволу на укладання договорів оренди земельних ділянок, наданих під будівництво житлових будинків та індивідуальних гаражів» в частині передачі ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3224410101:01:092:0008, із земель житлової та громадської забудови як земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд терміном до одного року та надання дозволу ОСОБА_2 на укладання договору оренди вказаної земельної ділянки строком з 1 травня 2016 року по 30 квітня 2017 року включно з оплатою із розрахунку нормативної грошової оцінки 28 гривень 55 копійок за 1 кв. м.;
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 28 березня 2017 року № 326-24-VІІ «Про затвердження документації із землеустрою та надання дозволів на передачу в користування земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам і надання дозволу на укладання договорів оренди земельних ділянок, наданих під будівництво житлових будинків» в частині передачі ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3224410101:01:092:0008, із земель житлової та громадської забудови як земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд терміном до одного року та надання дозволу ОСОБА_2 на укладання договору оренди зазначеної земельної ділянки строком з 1 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року включно з оплатою із розрахунку нормативної грошової оцінки 30 гривень 26 копійок за 1 кв. м.;
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 22 травня 2018 року № 603-40-VII;
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 29 січня 2019 року № 752-49-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою»;
- зобов`язати Таращанську міську раду Київської області винести на засідання чергової сесії міської ради, розглянути повторно клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах населеного пункту м. Тараща, кадастровий номер 3224410101:01:092:0008, з прийняттям рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 грудня 2018 року ОСОБА_1 , як учасником АТО, було подано до сесії Таращанської міської ради Київської області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 3224410101:01:092:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах населеного пункту м. Тараща з одночасним проханням у разі перебування даної земельної ділянки в оренді не поновлювати орендні відносини та перевірити законність передачі в оренду цієї земельної ділянки з огляду на вимоги земельного законодавства. Рішенням сесії Таращанської міської ради Київської області від 29 січня 2019 року № 752-49-VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність спірної земельної ділянки та рекомендовано подати заяву про включення до черги громадян при виконкомі Таращанської міської ради на отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків. 
Позивач вважає таке рішення незаконним з огляду на те, що попереднє рішення сесії Таращанської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року № 749-57-VІ, яким було виділено спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , що перебував на черзі виконкому міської ради на отримання земельної ділянки для будівництва житлового будинку, та надано йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі в користування на умовах оренди, суперечить вимогам статей 124, 134 ЗК України, оскільки передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється лише за результатами проведення земельних торгів, які у даному випадку не проводилися, а виключні обставини, за яких такі торги не проводяться, відсутні. У зв`язку з цим, позивач вказує, що подальшими рішеннями відповідача також протиправно було ухвалено затвердити третій особі - ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, передати йому в тимчасове користування цю земельну ділянку та надано дозвіл на укладання договорів оренди земельної ділянки. Крім того, обґрунтування прийнятого рішення по її заяві не містить визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми ЗК України.
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що предметом даного спору єправомірність користування третьою особою у справі переданою їй в оренду земельною ділянкою, тобто у позивача фактично існує спір із ОСОБА_2 , який стосується захисту приватних інтересів  ОСОБА_1  шляхом припинення права користування спірною земельною ділянкою, однак ОСОБА_2 не залучений до участі у справі в якості співвідповідача, який також має відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в межах пред`явлених вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника за довіреністю - адвоката Кочина С.С. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідачами у справі можуть бути лише особи, до яких заявлені позовні вимоги, інакше позовна заява не буде відповідати пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, а до третьої особи у позові не заявлені будь-які вимоги. На думку позивача, суд дійшов вірного висновку, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, проте це не означає, що відповідачем має бути ОСОБА_2 , оскільки всі оспорюванні в позовній заяві дії були вчинені саме Таращанською міською радою Київської області в інтересах третьої особи, яка намагалася отримати земельну ділянку в користування, а неправомірні дії щодо її передачі саме чинив відповідач, а тому залучати ОСОБА_2 в якості відповідача не було жодних підстав, оскільки його дії жодним чином не порушували закон. Оскільки відповідно до вимог частини другої статті 124 К України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, то виключно Таращанська міська рада Київської області в порушила закон та має бути відповідачем у справі.
Відзиви відповідача та третьої особи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи в попередньому судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 26 грудня 2018 року начальником управління персоналу - заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 13).
29 грудня 2018 року позивач звернулася до Таращанської міської ради Київської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 3224410101:01:092:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах населеного пункту м. Тараща (а.с. 14).
За результатом розгляду зазначеного клопотання 29 січня 2019 року Таращанською міською радою Київської області прийнято рішення № 752-49-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності вищевказаної земельної ділянки, наданої в користування на умовах оренди ОСОБА_2 на підставі рішення Таращанської міської ради Київської області від 22 травня 2018 року № 603-40-VII, та рекомендовано подати заяву про включення до черги громадян при виконкомі Таращанської міської ради на отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків (а.с. 20).
Вважаючи рішення Таращанської міської ради Київської області щодо відмови у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою та попередні рішення відповідача щодо передачі в тимчасове користування на умовах оренди спірної земельної ділянки ОСОБА_2 протиправними,  ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з відповідним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.
Як зазначено в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/3866/19 за позовом ОСОБА_1 до Таращанської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (а.с. 21-24).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, в тому числі шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).
Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.
Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України, за умови, що учасник бойових дій не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки та надав відповідний документ, що посвідчує його участь в антитерористичній операції (посвідчення, довідка, наказ тощо).
Як свідчать матеріали справи, на час прийняття оскаржуваного позивачем рішення міської ради від 29 січня 2019 року № 752-49-VII про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності спірної земельної ділянки ця земельна ділянка була уже сформована та перебувала в користуванні третьої особи -  ОСОБА_2 на умовах договору оренди, укладеного на підставі рішення міської ради від 22 травня 2018 року № 603-40-VII.
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з пунктами «а», «г» частини першої статті 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною другою статті 152 ЗК України установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
За частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Таким чином, фізична чи юридична особа, якій належить на праві користування (оренди) земельна ділянка (право користування, як вид речових прав на чуже майно, стаття 395 ЦК України), має право на захист цього права відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України), а отже згідно із нормами цивільно-процесуального законодавства повинна бути стороною у відповідному спорі, в тому числі відповідачем у спорах щодо законності набуття нею права користування земельної ділянкою за позовами заінтересованих осіб.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Згідно із положеннями статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у справі № 462/3355/16-ц (провадження № 61-17369св18) зазначено, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
У пунктах 29 - 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 910/4896/18 (провадження № 12-47гс19) зроблено висновок, що рішення органу державної влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження районної державної адміністрації, яким надано земельні ділянки у власність фізичним особам, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб. Доводи позивача щодо необхідності розгляду спору в цій справі за правилами господарського судочинства, оскільки спір виник між позивачем і районною державною адміністрацією, а фізичні особи не були визначені відповідачами у справі, не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, бо предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків таких фізичних осіб. Адже визнання недійсним розпорядження районної державної адміністрації, яким передано земельні ділянки у власність 21 громадянину України для ведення особистого селянського господарства впливає на обсяг прав і обов`язків власників земельних ділянок, оскільки предмет такого спору стосується правомірності набуття ними відповідних земельних ділянок. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 911/4111/16 (провадження № 12-69гс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 911/44/17 (провадження № 12-225гс18), від 15 січня 2019 року у справі № 911/4007/16 (провадження №12-222гс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19) зазначено, що відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Крім того, пунктах 7.22. - 7.24., 7.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Межі апеляційного перегляду судових рішень, визначені процесуальним кодексом, не надають суду апеляційної інстанції процесуальної можливості залучити до участі у справі іншого відповідача на стадії апеляційного перегляду.
За наведених обставин і сталої судової практики Верховного Суду можна дійти висновку, що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.
Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.
Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.
У даній справі  ОСОБА_1 пред`явила вимоги про визнання протиправними та скасування рішень Таращанської міської ради Київської області, що стосується виділення у користування спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі її в користування на умовах оренди, затвердження документації із землеустрою, неодноразове надання дозволів на передачу в користування і на укладення договорів оренди земельної ділянки, щодо якої позивач бажала отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність із земель комунальної власності в межах населеного пункту м. Тараща.
Отже, позовні вимоги пред`явлені лише до одного належного відповідача - Таращанської міської ради Київської області, проте такі вимоги мали бути пред`явлені також до  ОСОБА_2 , оскільки оспорювані рішення стосуються його прав та інтересів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що спір, переданий на вирішення позивачем шляхом подання до суду позову до відповідача Таращанської міської ради Київської області, обґрунтований наявністю спору між нею та  ОСОБА_2 , який стосується захисту приватних інтересів ОСОБА_1 шляхом припинення права користування спірною земельною ділянкою третьою особою у справі, однак ОСОБА_2 не залучений до участі у справі в якості співвідповідача і відповідне клопотання в ході розгляду справи не заявлялось, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в межах пред`явлених вимог внаслідок неналежного складу співвідповідачів
Розглядаючи зазначений позов в межах пред`явлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові, проте вирішення позову з неналежним відповідачем не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин та положень чинного законодавства, а також не відповідають усталеній судової практиці суду касаційної інстанції, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та їх суб`єктним складом, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 83, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на те, що на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки позовні вимоги у цій справі стосуються порушення її прав на земельну ділянку, як учасника учасники бойових дій, то судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                          Н.В. Ігнатченко
 
Судді:                                                                                                          С.А. Голуб
 
Д.О. Таргоній