ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 215/6966/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    ОСОБА_1 
     на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року (головуючий суддя Серьогіна О.В.) 
    у справі №215/6966/20 за позовом ОСОБА_1 до Тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" Пономаренка Анатолія Олексійовича     про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
          
          Позивачка, ОСОБА_1 , 14.12.2020 року звернулася до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича, в якому просила:
          - визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції в розумінні п. 18. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, за результатом розгляду заяви від 19.10.2020 року вх. ЗГ-3919-50101-1020 відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»; 
          - визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича, яка виявилася у невинесенні за результатами розгляду звернення від 19.10.2020 року вх. ЗГ-3919-50101-1020 рішення, постанови, тобто правового акту та у порушенні управлінської функції відповідно и. 18, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України і ст. 3, 34, 68 Конституції України; 
          - визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича, яка виявилася у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням газорозподільної системи, у невжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 19.10.2020 року;
          - зобов`язати видати на виконання управлінських функцій рішення дія якого вичерпується його виконанням і надати довідку, де вказано, як, де, ким збережені дивіденди акціонерів, які ними не отримані використовуються та зазначити закон вимоги якого порушено ним згідно ст. 249 КАС України.
          Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративного суду (Провадження у справі не відкривалось). 
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 215/6966/20.
          Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича підлягають розгляду за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства, оскільки відповідач у справі (тимчасово виконуючий обов`язки голови правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренко А.О.) не є суб`єктом владних повноважень в контексті пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, виходячи з того, що посада відповідача не передбачає здійснення владних управлінських функцій, в тому числі і на виконання делегованих повноважень (а.с. 11-12, 29).
          Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року про відмову у відкритті провадження, а позов направити за територіальною підсудністю. Вказує, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є управлінська функція відповідача, яка порушує правовий порядок розгляду заяви позивачки. 
          Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
          Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 15.01.2021 року про відмову у відкритті провадження, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
          Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: 
-          подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 
-          має представник належні повноваження; 
-          немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
          Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
          Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
          Вжитий у цій процесуальній нормі термін “суб`єкт владних повноважень” означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
          Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
          Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. 
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. 
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
В позові позивачка просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції в розумінні п. 18. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, за результатом розгляду заяви від 19.10.2020 року вх. ЗГ-3919-50101-1020 відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»; 
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у невинесенні за результатами розгляду звернення від 19.10.2020 року вх. ЗГ-3919-50101-1020 рішення, постанови, тобто правового акту та у порушенні управлінської функції відповідно и. 18, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України і ст. 3, 34, 68 Конституції України; 
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням газорозподільної системи, у невжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 19.10.2020 року;
          - зобов`язати відповідача видати на виконання управлінських функцій рішення дія якого вичерпується його виконанням і надати довідку, де вказано, як, де, ким збережені дивіденди акціонерів, які ними не отримані використовуються та зазначити закон вимоги якого порушено ним згідно ст. 249 КАС України.
Отже, позивачка безпосередньо зазначає про неналежне застосування/виконання відповідачем управлінської функції.
Однак, виходячи з того, що відповідачем у справі є АТ “Оператор газорозподільної системи “Криворіжгаз”, який не є суб`єктом владних повноважень з питання встановлення лічильників газу, оскільки, правовідносини між споживачами та виконавцями (виробниками) комунальних послуг ґрунтуються на договірних засадах, то даний спір не є публічно-правовим, такий спір є приватно-правовим, тому перебуває поза межами адміністративної юрисдикції та має вирішуватися в порядку ЦПК України.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Криворіжгаз” про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з доданими до неї документами, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
          Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються положеннями Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017 року.
          Відповідно до ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017 року, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. 
В силу статті 12 цього Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017 року, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
          Таким чином, взаємовідносини між позивачем та відповідачем, як господарюючим суб`єктом не є публічно-правовими, оскільки, правовідносини між споживачами та виконавцями (виробниками) комунальних послуг ґрунтуються на договірних засадах. 
А отже і питання встановлення лічильників газу перебуває поза межами адміністративної юрисдикції.
          Колія суддів апеляційної інстанції зауважує, що вказані правовідносини за суб`єктним складом їх учасників також не відносяться до публічно-правових, оскільки позивачем є фізична особа, а відповідачем - тимчасово виконуючий обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренко Анатолій Олексійович посада якого не передбачає здійснення владних управлінських функцій, в тому числі і на виконання делегованих повноважень, та він є суб`єктом владних повноважень в контексті пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          У п. 24 рішення в справі “Сокуренко і Стригун проти України” від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза “встановленого законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі “Занд проти Австрії” від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення “встановлений законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття “суд, встановлений законом” у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)”. З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом” орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
          Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Пономаренка Анатолія Олексійовича підлягають розгляду за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.
          Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, як правильно вказав і суд першої інстанції.
          Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
          Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.
          З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у цій справі, оскільки дана справа повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.
          Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
          
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року – залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.09.2021 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 238 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
          Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
          В повному обсязі постанова виготовлена 27.09.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова