РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/9506/21
Провадження № 22-ц/4815/1241/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М., 
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2021 року, повний текст складено 25 червня 2021 року, постановлену в складі судді Першко О.О., у справі № 569/9506/21,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом «Нью Файненс Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2075, про задоволення вимог ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» за кредитним договором №Р32.120.10887 від 03 вересня 2015 року, в загальній сумі 40 337,49 грн.
Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною (з моменту її прийняття) постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року №662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року в справі №910/13233/17 зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, яка передбачає можливість одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами.
Відтак, на момент вчинення спірного виконавчого напису продовжувала діяти редакція постанови Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 листопада 2001 року, а саме п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами».
Таким чином, вчинення спірного виконавчого напису було можливе лише на підставі нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення на заставне майно, а такий договір між ним та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» не укладався.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 569/8944/17 були прийняті судові рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Не погодившись із ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи останньої, просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року в справі № 569/8944/17 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 30 грудня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №2075, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ».
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2018 року в справі №569/8944/17, яка набрала законної сили 18 квітня 2018 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» задоволено. Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ", третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено. 
14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до «Нью Файненс Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2075.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона мотивована тими ж обставинами і доказами, які уже досліджувалися судами у цивільній справі № 569/8944/17.
За змістом п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що суб`єктний склад сторін у справах, предмет та підстави позовів у даній справі та справі № 569/8944/17 є тотожними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Доводи апелянта про те, що у даній справі необхідно дослідити інші докази та обставини, колегія суддів відхиляє, оскільки позовні вимоги, заявлені у цій справі, уже були вирішені судовим рішенням у справі № 569/8944/17, тому посилання апелянта на відмінність підстав позовів ґрунтуються лише на його власному тлумаченні норм процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені в оскаржуваній ухвалі, та зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права, незгоди апелянта з висновками суду та їх оцінкою, містять посилання на обставини, що не впливають на правильність вирішення питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, тому ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого суду.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2021 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.