ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«04» жовтня 2021 року 
м. Харків
справа № 646/8524/19
провадження № 22ц/818/4141/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Пилипчук Н. П., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Яковенко В. С.,
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року в складі судді Теслікової І.І.
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що спадкодавець ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07 травня 2010 року.

Зазначив, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Зазначив, що банком 31 липня 2017 року до Чугуївської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора. 18 вересня 2017 року отримано відповідь, з якої вбачається, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 
04 жовтня 2017 року банком направлено ОСОБА_1 лист-претензію, однак, ніяких дій не виконано.

Вказав, що станом на дату смерті позичальника його заборгованість становить 6638,73 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 6638,73 грн за кредитним договором № б/н від 07 травня 2010 року та судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов`язків спадкоємця у разі заперечення ними заявлених вимог – розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме розмір майна, успадкованого кожним із спадкоємців. Вказав, що відповідач не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим ніж заборгованість спадкодавця за кредитом. Отже, на ньому лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі. 

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 04 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем при зверненні до суду не надано доказів того, що єдиним спадкоємцем майна є саме відповідач і що спадкодавцю за життя взагалі належало будь – яке рухоме чи нерухоме майно. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання  до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

З вказаного договору вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 250,00 грн, який в подальшому був збільшено до 6900,00 грн (а.с.157 том 1). 

З довідки Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 надано кредитні картки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , остання з яких з терміном дії до останнього дня жовтня 2017 року (а.с.156 том 1).

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07 травня 2010 року вбачається, що станом на дату смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за останнім мається заборгованість в розмірі 6638,73 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6638,73 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер (а.с.11 том 1).

Із заповіту, зареєстрованого в реєстре за № 612, ОСОБА_2 на випадок смерті заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належіть і на що він за законом має право заповів ОСОБА_1 (а.с.76 том 1).

31 липня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» до Чугуївської державної нотаріальної контори надіслав претензію кредитора № SAMDN55000033416454 від 22 липня 2017 року, в якій просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 9374,10 грн тощо (а.с.48-50, 78, 96 том 1).

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» отримав з Чугуївської державної нотаріальної контори лист № 4109/01-16 від 05 серпня 2017 року, з якого вбачається, що в термін, передбачений статтею 1270 ЦК України з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Заведена спадкова справа за № 510/2017. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Також повідомлено про те, що претензія банку до спадкоємців боржника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнята, зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 05 серпня 2017 року за № 1215 та долучена до спадкової справи за № 510/2017 (а.с.43 зворот, 98 том 1).

04 жовтня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 лист-претензію № SAMDN55000033416454 від 24 вересня 2017 року, в якому просив сплатити виниклу у ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 6638,73 грн (а.с.51, 52-54, 97 том 1).
З листа завідувача Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області № 878/01-16 від 28 квітня 2020 року вбачається, що у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось, надати інформацію щодо вартості спадкового майна немає можливості (а.с.146 том 1).

ОСОБА_1 у заяві від 24 березня 2021 року посилався про необізнаність про обсяг майна (а.с.245 том 1).
До суду апеляційної інстанції  ОСОБА_1 надав заяву, з якої вбачається, що від ОСОБА_2 будь – якого рухомого або нерухомого майна він не отримував.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших. При цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 08 серпня 2018 року у справі № 686/10026/16-ц (провадження № 61-6373св18), від 14 січня 2019 року у справі № 311/917/15-ц (провадження № 61-38428св18), від 14 травня 2021 року у справі № 205/6803/19 (провадження № 61-9908св20).

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

Відповідно до частин 2-4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок щодо застосування і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 26 травня 2021 року у справі № 519/783/16-ц (провадження № 61-1222св21).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/20405/16-ц (провадження №61-3164св19) зазначено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися в межах вартості отриманого ним у спадщину майна. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та від 04 лютого 2021 року у справі № 587/381/15-ц (провадження № 61-3826св20) зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину йому не видавалося.

При цьому, банком не надано доказів того, що єдиним спадкоємцям майна є лише  ОСОБА_1 , не надано жодних доказів про існування чи не існування дітей у померлого, батьків спадкодавця, осіб, які мають обов`язкову частку відповідно до статті 1241 ЦК України.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що за життя ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому належало на праві власності будь-яке майно, а, отже, відсутні підстави вважати, що відповідач отримав право власності на будь-яке спадкове майно, що в силу вимог статті 1282 ЦК України унеможливлює задоволення будь-яких вимог  кредиторів спадкодавця до нього.

Доводи та вимоги апеляційної скарги, які зводяться щодо прав та обов`язків сторін справ цієї категорії, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 Н. П. Пилипчук

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.