Постанова
Іменем України
 
06 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/30061/18
провадження № 61-8923св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: прокуратура Хмельницької області, Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Хмельницької області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 20 жовтня 1998 року Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку було засвідчено випуск акцій (видано свідоцтво), що здійснюється Відкритим акціонерним товариством «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» (далі - ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів») на загальну суму 3 051 600,00 грн, номінальною вартістю 0,25 грн, форма випуску акцій документарна, та внесено до Загального реєстру випуску цінних паперів.
Згідно з випискою з Реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку № НОМЕР_1 на 11 листопада 2003 року він був власником простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 320 338 штук сумарною номінальною вартістю 330 084,50 грн, що складало 10,817 % у статуті ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».
28 листопада 2002 року постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області в рамках кримінальної справи № 29/2253 з метою забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, можливої конфіскації майна і відшкодування завданих збитків, на підставі статті 125 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), накладено арешт на нерухоме і рухоме майно, в тому числі на цінні папери, що належали ОСОБА_1 і членам його сім`ї. 
Всього було обмежено в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало в забороні їх відчуження, 1 320 338 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 330 084,50 грн.
ОСОБА_1 вважає, що постанова від 28 листопада 2002 року про накладення арешту винесена з порушенням вимог статті 126 КПК України, тому є незаконною, оскільки обвинуваченим чи підозрюваним у цій справі він ніколи не був, а відповідно, не міг бути цивільним відповідачем. При накладенні арешту арештовані цінні папери не були описані та передані на відповідальне зберігання.
Накладення арешту на цінні папери порушило його та членів його сім`ї права на розпорядження належними їм акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».
У 2012 році кримінальні справи щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 закриті за відсутністю в їх діях складу злочину та за недоведеністю участі ОСОБА_2 у вчиненні злочину.
Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 686/26129/14-ц (провадження № 61-11157св18) рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 вартості неповернених 1 657 056 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у розмірі 1 451 411,89 грн залишено в силі.
Внаслідок накладення арешту на цінні папери прокуратурою Хмельницької області в кримінальній справі та державним виконавцем при проведенні виконавчих дій було порушено його право на розпорядження належними цінними паперами, їх реалізація за заниженою ціною призвела до позбавлення права власності та заподіяння матеріальної шкоди. Відповідальність за таку шкоду має нести держава відповідно до статей 1166, 1173, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на свою користь завдану неправомірними діями прокуратури Хмельницької області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України майнову шкоду в розмірі 945 227,22 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 945 227,22 грн. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 686/26129/14-ц (провадження                     № 61-11157св18) встановлено, що накладення арешту на цінні папери порушило права позивача на розпорядження належним на праві власності майном, зокрема акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», що тягне за собою відшкодування на його користь на загальних підставах завданої йому шкоди, яка визначається в розмірі вартості належних йому акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».
Таким чином, незаконне накладення арешту прокуратурою Хмельницької області на належні позивачу цінні папери порушило його права на розпорядження належним йому на праві власності майном, внаслідок чого його було позбавлено права власності на це майно, чим було завдано майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави на підставі статей 1166, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Прокуратура Хмельницької області, Міністерства юстиції України задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції та зменшено стягнуту на користь ОСОБА_1 суму відшкодування шкоди до 904 695,60 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що, встановивши незаконність накладення слідчим відділу прокуратури Хмельницької області 28 листопада 2002 арешту на усе майно ОСОБА_1 у рамках кримінальної справи № 29/2253, порушеній за фактом зловживання посадовими особами ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», яка в липні-серпні 2012 року була закрита за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину та недоведеністю участі ОСОБА_2 у вчиненні злочину, що порушило права позивача на розпорядження належними йому акціями, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Однак судом першої інстанції помилково взято до уваги висновок експертизи у справі № 686/11154/13-ц, у якій вартість акцій визначена станом на 01 травня 2004 року, а продаж акцій позивача було здійснено 23 березня 2004 року, тому необхідно враховувати висновок судово-економічної експертизи в цій справі.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, Міністерство юстиції України, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року Міністерство юстиції України зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18 (провадження № 11-33заі19), від 04 грудня 2019 року у справі № 9901/325/19 (провадження № 11-677заі19), від 14 лютого 2019 року у справі № 9901/658/18 (провадження                          № 11-1175заі18), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) та у постановах Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 916/336/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17 (провадження № 61-20325св18).
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Також судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року у справі № 686/11154/13-ц, встановлено, що правові підстави для зупинення виконавчого провадження були відсутні, і належні ОСОБА_1 акції ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» були правомірно реалізовані відділом державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед підприємством, тобто відносно ОСОБА_1 не було вчинено незаконних дій, а отже, йому не було завдано моральну шкоду. 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року Державна казначейська служба України зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі                    № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18), а також зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (стосовно відшкодування шкоди).
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів державного бюджету України Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством. Також зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази заподіяння позивачу шкоди саме діями Державної казначейської служби України.
Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що арешт на майно боржника було накладено для організації процесу виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» коштів та державного мита. Накладаючи арешт, державний виконавець виконував свої посадові обов`язки із здійснення виконавчого провадження. Також реалізація цінних паперів здійснювалася відповідно до висновку експертів, за який не несуть відповідальність органи виконавчої служби та органи прокуратури. 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, заступник прокурора Хмельницької області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року заступник прокурора Хмельницької області зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування строків позовної давності у подібних правовідносинах.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що прокуратура області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки позивача позбавлено права власності на спірні акції не внаслідок їх арешту за постановою прокуратури області від 28 листопада 2002 року, а в результаті реалізації виконавчою службою під час проведення виконавчих дій з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2003 року у справі № 2-802 про стягнення з позивача на користь ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» заборгованості.
Судами попередніх інстанцій не наведено жодної правової підстави вважати, що виконавчою службою під час реалізації акцій були допущені порушення, внаслідок яких позивачу було завдано шкоду, арешт і вилучення майна ОСОБА_1 не оскаржено в судовому порядку і він не визнаний незаконним, не оспорювалося визначення вартості, оцінка експертом майна боржника та його реалізація.
Також позивачем було пропущено строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзивах на касаційні скарги ОСОБА_1 зазначив, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки не містять обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що Державна казначейська служба України перерахувала на його картковий рахунок в банку стягнуту оскаржуваною постановою суму на відшкодування шкоди, тобто повністю виконала оскаржувані судові рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року, відмовлено Міністерству юстиції України у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року і витребувано із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу № 686/30061/18.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року, відмовлено Державній казначейській службі України у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року залишено без руху для усунення недоліків.
 
У липні 2020 року заявником у встановлений судом строк недолік касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року, відмовлено заступнику прокурора Хмельницької області у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги Міністерства юстиції України та заступника прокурора Хмельницької області не підлягають задоволенню, а касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
ОСОБА_1 був власником простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 320 338 штук, що складало 10,817 % в статуті ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів». 
 
Начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області 14 травня 2003 року, 14 і 18 серпня 2003 року, 02 вересня 2003 року, 23 і 27 лютого 2004 року, 29 березня 2004 року були порушені кримінальні справи відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 15, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 
 
З метою забезпечення цивільного позову, заявленого в кримінальній справі, можливої конфіскації майна і відшкодування збитків державі постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 28 листопада 2002 року накладено арешт на нерухоме і рухоме майно, в тому числі цінні папери, які належали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . 
 
На підставі цієї постанови всього було заблоковано 1 320 338 простих іменних акцій ОСОБА_1 , номінальною вартістю 330 084,50 грн.
 
Постановами слідчого в особливо важливих справах прокуратури Хмельницької області від 17 липня 2012 року, від 23 серпня 2012 року кримінальну справу відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 закрито за відсутністю у їх діях складу злочину та недоведеністю участі у вчиненні злочину.
 
Постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Хмельницької області від 27 серпня 2012 року знято накладений у кримінальній справі № 29/2253 арешт з усього майна ОСОБА_1 . 
 
У 2013 та 2015 роках прокуратура Хмельницької області відмовила ОСОБА_1 та членам його сім`ї у винесенні постанови про встановлення розміру відшкодування шкоди в частині вартості акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
 
Рішенням Хмельницького міського суду Хмельницької області від 04 червня 2003 року у справі № 2-802 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» кошти у розмірі 20 250,00 грн та 202,50 грн державного мита.
 
19 листопада 2003 року постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції під час виконання рішення Хмельницького міського суду Хмельницької області від 04 червня 2003 року у справі № 2-802 накладено арешт на майно боржника, зокрема, квартиру, автомобіль, прості іменні акції ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 320 338 штук, номінальною вартістю 330 084,50 грн.
 
19 березня 2004 року постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області скасовано арешт на належні ОСОБА_1 акції ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 320 338 штук та 23 березня 2004 року через Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокбізнесцентр» (далі - ТОВ «Брокбізнесцентр») їх було реалізовано.
 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2013 року у справі № К/9991/492/12 касаційну скаргу Головного управління юстиції у Хмельницькій області залишено без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду від 07 березня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про результати перевірки виконавчого провадження - залишено без змін.
 
Зазначеною ухвалою встановлено, що 30 жовтня 2003 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції Веретюк О. А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Хмельницького міського суду Хмельницької області від 04 червня 2003 року № 2-802 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 20 250,00 грн, яка в порушення статей 24, 27 Закону України «Про виконавче провадження» не була направлена боржнику. З метою забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль ДЕУ Нубіран, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які на праві приватної власності належали ОСОБА_1 і кожної частини цього майна вистачало для покриття суми боргу. Відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з виконанням виконавчих дій, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.
 
У цій же справі суди попередніх інстанцій встановили, що всупереч вимогам чинного законодавства 19 листопада 2003 року державний виконавець Державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції Веретюк О. А. виніс постанову про арешт коштів боржника, якою наклав арешт на прості іменні акції ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 320 338 штук, номінальною вартістю 330 084,50 грн, що належали на праві приватної власності ОСОБА_1 . Крім того, в порушення вимог статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 не було ознайомлено з постановою про арешт коштів боржника, а також з актом опису та арешту його простих іменних акцій від 26 січня 2004 року, чим завідомо позбавлено останнього права на оскарження вказаних дій.
 
Також, службовими особами Державної виконавчої служби було порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1999 року № 1744 «Про затвердження порядку накладення арешту на цінні папери» в частині обов`язкової передачі іменних цінних паперів в документарній формі, на які накладено арешт, на зберігання до установ Національного банку України та статті 5 Закону України «Про національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», відповідно до якої підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, а не виписка з рахунку цінних паперів.
 
26 березня 2004 року з ТОВ «Брокбізнесцентр» на депозитний рахунок Хмельницького міського відділу Державної виконавчої служби надійшли кошти в розмірі 211 254,08 грн як оплата за цінні папери згідно з договором від 23 березня 2004 року № 6К, відповідно до виконавчого провадження № 1748/8-03 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» боргу в розмірі 20 250,00 грн.
 
Відповідно до висновку судової економічної експертизи у цивільній справі № 686/11154/13-ц від 19 червня 2014 року № 05-03/105 експерта аудиторської фірми «Слауді і К» м. Вінниця «виходячи із вартості чистих активів товариства станом на 01 травня 2004 року в розмірі 10 691 560,29 грн, документально підтверджується, вартість акцій ОСОБА_1 (1 320 338 штук, що складає 10,817 % від загальної кількості акцій) - 1 156 481,30 грн».
 
Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 10 квітня 2020 року № 3022/19-26 вартість 1 320 338 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», належних ОСОБА_1 , станом на 23 березня 2004 року (дата реалізації у виконавчому провадженні) становить 1 115 949,68 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не повною мірою відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких у законодавстві виокремлюються посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
 
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягає відшкодуванню, зокрема, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
 
Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
 
Сфера дії вказаного закону поширюється на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутністю у  діянні  складу  злочину  або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках відшкодовується (повертається), зокрема, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.
 
Частинами другою, третьої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.
 
Установивши, що на пропозицію ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_4 дав згоду на викуп належних йому акцій, разом з тим ці іменні цінні папери були обмежені в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало в забороні їх відчуження на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме та рухоме майно від 28 листопада 2002 року, розпорядженням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07 грудня 2004 року скасовано реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», свідоцтво про реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» анульовано, а юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» за рішенням засновника припинено, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що накладення арешту на цінні папери порушило права ОСОБА_1 на розпорядження належним йому на праві власності майном, зокрема акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».
 
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 червня 2018 року у справі №686/26129/14-ц (провадження №61-11157св18), від 13 грудня 2019 року у справі № 686/21680/15-ц (провадження               № 61-6765св19), у яких встановлено аналогічні обставини.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 10 квітня 2020 року № 3022/19-26 вартість 1 320 338 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», належних ОСОБА_1 , станом на 23 березня 2004 року (дата реалізації у виконавчому провадженні) становить 1 115 949,68 грн, розмір коштів від реалізації акцій в розмірі 211 254,08 грн, і за рахунок яких відбулося виконання рішення Хмельницького міського суду Хмельницької області від 04 червня 2003 року, різниця повернута позивачу, розмір відшкодування шкоди складає 904 695,60 грн (1 115 949,68 грн - 211 254,08 грн).
 
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.
 
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)
 
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження                   № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.
 
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження                 № 14-515цс19) (пункт 44)). 
 
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
 
Зважаючи на викладене, резолютивні частини оскаржуваних судових рішень відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України підлягають зміні в частині виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, Державної казначейської служби України, та виду рахунку, з якого має бути здійснено списання, єдиного казначейського рахунку.
 
Також колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи касаційних скарг щодо незастосування судами попередніх інстанцій висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18 (провадження № 11-33заі19), від 04 грудня 2019 року у справі № 9901/325/19 (провадження № 11-677заі19), від 14 лютого 2019 року у справі № 9901/658/18 (провадження                          № 11-1175заі18), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) та у постановах Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 916/336/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17 (провадження № 61-20325св18), оскільки вони ухвалені за інших фактичних обставин справ.
 
Висновок за результатами розгляду касаційних скарг
 
За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, третя, четверта статті 412 цього Кодексу).
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що резолютивні частини оскаржуваних судових рішень підлягають зміні в частині виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, Державної казначейської служби України, та виду рахунку, з якого має бути здійснено списання, єдиного казначейського рахунку.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Міністерства юстиції України та заступника прокурора Хмельницької області залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року змінити, виклавши резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 904 695 (дев`ятсот чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити».
 
В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року, в його незміненій частині, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Р. А. Лідовець

                                                                                                                   Ю. В. Черняк