ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7291/21	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І. 	
Провадження № 33/817/411/21 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
захисника Зембри Є.Й. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та захисника Зембри Є.Й. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, 18 листопада 2020 року о 16 годині 45 хвилин по вул. Збаразька у м. Тернополі ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, керував транспортним засобом марки «Шевроле Епіка», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. 

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї особа, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на незаконність постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 р, яка винесена з порушенням вимог ст.ст.1, 7, 245, 268 КУпАП.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд безпідставно провів розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, ігнорувавши той факт, що відносно нього направлено до суду також матеріали адміністративних справ за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП, які, на думку апелянта, суд повинен був об`єднати одне провадження. 
Вказує на порушення його прав, визначених ст.268 КУпАП, оскільки суд не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення його захисником з матеріалами справи.
Стверджує, що під час керування транспортним засобом, він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а спритне він вживав вже після того, як сталася дорожньо-транспортна пригода.
Зазначає, що на дату вчинення інкримінованого правопорушення диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП, у редакції за таким текстом, який викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та у оскаржуваній постанові судді, була скасована законодавцем і станом на 18.11.2020 року, редакція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачала адміністративну відповідальність лише за керування у стані сп`яніння водними суднами.
       Вважає, що суд першої інстанції застосував формальний підхід до вирішення даної справи, без належного та об`єктивного дослідження усіх зібраних по справі доказів.
Просить:
об`єднати в одне провадження розгляд апеляційної скарги, поданої ним на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП із апеляційними скаргами, поданими ним на постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП та розглянути їх за правилами ч.2 ст.36 КУпАП;
скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки не приймав участі в розгляді даної справи судом першої інстанції.

Аналогічну за змістом апеляційну скаргу з доповненнями до неї подав захисник особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвокат Зембра Є.Й., в якій також ставить питання про скасування постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року.
На переконання сторони захисту, судом першої інстанції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не дотримано вимоги ст.ст.245, 247, 251, 252, 268, 280 КУпАП, через позбавлення можливості здійснювати свій захист під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, направлені до суду відносно ОСОБА_1 .
Вважає, що не може бути доказом у справі рапорт поліцейського, постанова слідчого про закриття кримінального провадження, витяг з ЄРДР та протоколи про адміністративне правопорушення.
Вказує на недопустимість як доказу висновку експерта № 1569 від 16 грудня 2020 року щодо дослідження взірця крові ОСОБА_1 .. 
На думку апелянта дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст.19 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 р; об`єднати в одне провадження розгляд апеляційної скарги, поданої ним на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП із апеляційними скаргами, поданими ним на постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП і за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення і закрити провадження у справі. 

Заслухавши ОСОБА_1 , як особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність за вказане правопорушення; адвоката Зембру Є.Й., який навівши мотиви, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції від 27 травня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, приходжу до наступних висновків.

       Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник Зембра Є.Й. участі в розгляді справи судом першої інстанції не приймали.
Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. 
Відповідно до повідомлення про вручення копії постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що копію судового рішення ОСОБА_1 отримав 16.06.2021 року. (а. с.61)
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 24.06.2021 року, а адвокатом Земброю Є.Й. - 29 червня 2021 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити. 

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтами, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 112330 від 21 квітня 2021 року, який був предметом дослідження суду першої інстанції, встановлено, що 18 листопада 2020 року о 16 год. 45 хв. в м. Тернополі по вулиці Збаразькій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Chevrolet Epika", д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами по справі, дослідженими судом під час розгляду справи.
Зокрема, постановою про закриття кримінального провадження від 17 березня 2021 року стверджується, що 18 листопада 2020 року близько 16 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем "Chevrolet Epika", д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вулиці Збаразькій в м. Тернополі, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яке переходила проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу, що навпроти магазину "Оселя", зліва направо відносно руху вказаного автомобіля.
За вказаним фактом 19 листопада 2020 року слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020210010002300 за ч.1 ст.286 КК України, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який також досліджувався місцевим судом.
Згідно висновку експерта № 1569 суд встановив, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові громадянина ОСОБА_1 , відібраного медичними працівниками КНП "Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань" ТОР 18 листопада 2020 року о 19 год. 40 хв. (тобто - після дорожньо-транспортної пригоди) знайдено етиловий спирт в концентрації 1, 74 % (проміллє).
Доводи ОСОБА_1 та його захисника Зембри Є.Й. про недопустимість як доказу вказаного експертного висновку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, носять надуманий характер і базується на аналізі правових норм КПК України, який є виключно їх суб`єктивною оцінкою.
Окрім того, твердження адвоката Зембри Є.Й. про недопустимість як доказу висновку експерта № 1569 від 16 грудня 2020 року, з тих мотивів, що відбір взірця крові ОСОБА_1 проведено до внесення відомостей в ЄРДР, вважаю безпідставними.
Відповідно до п.8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказами МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 та затвердженої МЮ України 11.11.2015 року за № 1431/27858 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. 

Твердження апелянта ОСОБА_1 , викладені ним в апеляційній скарзі про те, що спиртне він вживав уже після ДТП є непереконливий і не можуть свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки згідно п.2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки). Вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.130 ч.4 КУпАП.
Пояснення ОСОБА_1 про те, що він взагалі не вживав алкогольних напоїв 18 листопада 2020 року та допущену в тексті апеляційної скарги описку, пов`язану з пропуском частини "не" перед словом "вживав", висловлені ним під час розгляду справи судом апеляційної інстанції є також непереконливі та необґрунтовані, оскільки спростовуються сукупністю доказів, досліджених судои першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції.
Окрім того, аналіз речення, про описку в якому стверджує апелянт, дає підстави для висновку, що викладення його в такому варіанті як вказує ОСОБА_1 у судовому засіданні робить таке речення нелогічним та беззмістовним. 

Факт причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим проводився його медичний огляд, встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 р. та постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 вересня 2021 р., долученої апелянтом до матеріалів справи.

Що стосується доводів апелянтів про порушення місцевим судом права на захист ОСОБА_1 , як підстави для скасування судового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.
Як слідує з матеріалів провадження, розгляд справи призначався Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області до розгляду на 18 травня 2021 року та 27 травня 2021 року, про що ОСОБА_1 належним чином був повідомлений та подавав клопотання про відкладення розгляду справи, останнє з яких судом не було задоволено.
Таким чином, суд першої інстанції провів розгляд справи без участі особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності та його захисника.
Разом з тим, такі обставини не визначені КУпАП як безумовна підстава для скасування судового рішення, а також не передбачені ст.247 КУпАП, як підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Окрім того, відповідно до ст.268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП не відносяться до категорії справ, присутність при розгляді яких особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а можливість реалізувати свої права, як особі яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 була забезпечена під час апеляційного розгляду, де він та його захисник мали можливість висловити свої доводи щодо суті правопорушення, заявити відповідні клопотання та надати докази.

Вимоги апелянтів про об`єднання в одне провадження поданих ними апеляційних скарг на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП із апеляційними скаргами, поданими ним на постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки та така процесуальна дія під час апеляційного розгляду справи нормами чинного КУпАП не передбачена. 

Твердження апелянта ОСОБА_1 про порушення судом таємниці нарадчої кімнати, про що він вказує в одному з доповнень до апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідні положення відсутні у нормах КУпАП. Крім того, такі доводи є виключно суб`єктивною оцінкою апелянта, які не містять беззаперечних доказів наведених ним обставин.

       Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VII виключається адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного.
       Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
       Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».
       Відповідно до п.6 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. 
       Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. 
       Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП
       Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).
       Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.
       Крім того, Законом України від 17 червня 2020 р. № 720-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 р. були внесені зміни до закону №2617-VIII. Підпунктом 117 розділу 1 Закону № 720-IX у розділі 1 Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617 - VIII) у пункті 1; підпункти 2-4,7 виключено.
       Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       У пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.
       Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.
       Таким чином, на даний час, в тому числі і станом на 18 листопада 2020 року на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення, стаття 130 КУпАП діяла в редакції, що була чинною і до 01 липня 2020 року.

       Недотримання місцевим судом вимог ст.36 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, на що звертають увагу апелянти, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 

       Також, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним, оскільки докази, які є наявні у матеріалах справи є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
       З урахуванням наведених обставин, вважаю, що доводи апелянта про неповне та необ`єктивне з`ясування всіх обставин справи судом першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтами не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 р відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставлять питання апелянти, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 та адвокату Зембрі Є.Й. строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року.
Апеляційні скарги особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Зембри Є.Й. залишити без задоволення, а постанову постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2021року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя