ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3191/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. (суддя Прудник С.В.) в справі № 160/3191/21 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною,  зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в призначенні виплати пенсії, зобов`язання призначити  виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, а саме з 12.09.2019 р.,  а також здійснювати нарахування та виплату пенсії з урахуванням документів, що містять інформацію про період роботи на підприємстві та заробітну плату, з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками з моменту призначення та з подальшим осучасненням таких виплат, з урахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  з 12.09.2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 12.09.2019 р., з урахуванням періоду роботи 24.01.1974 року по 16.01.1996 року, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, передбаченому чинним    законодавством, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   виплачувати виплату пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, в задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити  нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначає, що довідки  про заробітну плату від 12.10.2020 р. №№ 136,136/1, 136/2, 136/3, 136/4 за період з 24.01.1974 р. по 16.01.1996 р. не були предметом розгляду відповідачем, оскільки не були надані до заяви від 11.09.2019 р. про призначення пенсії.
Стосовно виплати пенсії на визначений позивачем банківський рахунок зазначає, що позивач особисто не зверталась із заявою про перерахунок пенсії на визначений банківський рахунок,  тому відсутні підстави для здійснення виплати пенсії через банківську установу.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала на території України, а згодом виїхала до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
Представник позивача ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю 12.09.2019 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.10.2019 №2034/02-09/21 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови слугувало те, що до заяви про призначення пенсії не додано довідку, що підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача на території держави Україна, а також те, що копія закордонного паспорта та картки платника податків ОСОБА_4 , не відповідає прізвищу, імені та по-батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, в яких зазначено ОСОБА_5 .
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №160/51/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_5 , зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.
Рішення у даній справі набрало законної сили 14.05.2020 року.
Після повторного розгляду документів ОСОБА_5 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю загального стажу 5 років.
24.11.2020 року представником позивача Л.Г. Бройтман на адресу Кам`янського обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено оригінали документів, що містять інформацію про період роботи ОСОБА_5  на підприємстві, із зазначенням назви займаної посади та довідку про заробітну плату за період роботи у період з 11.12.1970 р. по 16.01.1996 р., а також інформацію про зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_5 (№ 12 від 16.01.1996 р.): оригінал супровідного листа ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» про направлення документів для обчислення та визначення розміру пенсії ОСОБА_5 , а також інформації, яка пояснює зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення (№ 12 від 16.01.1996 р.); оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/1 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/2 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/3 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/4 від 12.10.2020 р.; копія довіреності представника ОСОБА_5 .
Листом від 14.12.2020 року за № 23739-24149/Г-01/8-0400/20 на звернення позивача від 25.11.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області роз`яснено ОСОБА_5  порядок подання документів та звернення до органу Пенсійного фонду.
Листом від 24.12.2020 року за №24604-24988/Г-01/8-0400/20 на звернення позивача від 25.11.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_5 про те, що за результатами розгляду звернення від 02.12.2020, яке надійшло від довіреної особи ОСОБА_3 , роз`яснення із зазначеного питання було направлено на адресу листом від 14.12.2020 № 23739- 24140/Г-01/8-0400/20.
          Враховуючи, що позивач досягла пенсійного віку, а також підтвердження страхового стажу за період з 24.01.1974 року по 16.01.1996 року довідкою від 26.08.2020 року  №569/123, трудовою книжкою, довідками  №   136 від   12.10.2020 р.; №   136/1 від   12.10.2020 р.; №   136/2 від   12.10.2020 р.; №   136/3 від   12.10.2020 р.; №   136/4 від   12.10.2020 р., які також містять інформацію по заробітну плату, суд першої інстанції дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення   статті 51 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  позивачу має бути призначена пенсія за віком з 12.09.2019 року, а дії відповідача  про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_5 визнав неправомірними.
Пославшись на п. 1.3 Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої 23.04.1999 постановою правління Пенсійного фонду України №4-5 (у редакції   постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за №413/3706, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги про перерахування пенсії на визначений позивачем банківський рахунок.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні  вимоги про проведення індексації пенсії, зобов`язання виплати пенсії з індексаціями та надбавками з моменту призначення та з подальшим осучасненням таких виплат, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з тих підстав, що така вимога є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилась   ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач  проживала на території України, в подальшому виїхала на постійне проживання до Держави Ізраїль, де перебуває на консульському обліку в посольстві України.
Представником позивача ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю 12.09.2019 р. подано до  Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області  заяву про призначення ОСОБА_5 пенсії за віком.
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.10.2019 р. №2034/02-09/21 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через не подання довідки, що підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача на території держави Україна, копія закордонного паспорта та картки платника податків ОСОБА_4 , не відповідає прізвищу, імені та по-батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, в яких зазначено ОСОБА_5 .
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 р.  у справі №160/51/20, яке набрало законної сили 14.05.2020 р.,  визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_5 , зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 12.09.2019 р. про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.
Після повторного розгляду документів ОСОБА_5 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю загального стажу 5 років.
Представником позивача ОСОБА_3 24.11.2020 р. на адресу Кам`янського обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області направлено оригінали документів, що містять інформацію про період роботи ОСОБА_5  на підприємстві із зазначенням назви займаної посади та довідку про заробітну плату за період роботи у період з 11.12.1970 р. по 16.01.1996 р., а також інформацію про зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_5 (№ 12 від 16.01.1996 р.): оригінал супровідного листа ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» про направлення документів для обчислення та визначення розміру пенсії ОСОБА_5 , а також інформації, яка пояснює зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення (№ 12 від 16.01.1996 р.); оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/1 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/2 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/3 від 12.10.2020 р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_5 № 136/4 від 12.10.2020 р.; копія довіреності представника ОСОБА_5 .
Листом від 14.12.2020 р. № 23739-24149/Г-01/8-0400/20 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області роз`яснено позивачу порядок подання документів та звернення до органу Пенсійного фонду.
Листом від 24.12.2020 р. №24604-24988/Г-01/8-0400/20 повідомлено позивача ОСОБА_5 про те, що за результатами розгляду звернення від 02.12.2020, яке надійшло від довіреної особи ОСОБА_3 , роз`яснення із зазначеного питання направлено на адресу листом від 14.12.2020 № 23739- 24140/Г-01/8-0400/20.
Спірним під час апеляційного перегляду справи, з огляду на доводи апеляційної скарги, є питання недотримання порядку подання довідок про заробітну плату, а також відсутності підстав для перерахунок пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
          Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
                              Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
                           Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. 
                              Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Відповідно до пункту 2 частини першої  статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі – Закон №1058-ІV)  виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі  статтею 51 Закону  №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного суду України від    07.10.2009 року        № 25-рп/2009  пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційним). Зазначені положення Закону                        № 1058-ІV втратили чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
За змістом пункту 1 частини першої    статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 26   Закону № 1058-ІV   особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.   
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно. 
Належними доказами, які містяться в матеріалах справи (копією трудової книжки, довідками про підтвердження періоду роботи та про розмір заробітної плати, виданими ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра», інформацією про зміну вигляду печатки роботодавця) доведено, що позивач на час звернення за призначенням пенсії (12.09.2019 р.) досягла пенсійного віку та має відповідний  страховий стаж,  що згідно зі статтею 26   Закону № 1058-ІV   є необхідною умовою для призначення пенсії за віком, тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність відмови у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня подання заяви. 
Доводи апелянта стосовно неподання позивачем (її представником) до заяви про призначення пенсії довідок про заробітну плату від 12.10.2020 р. №№ 136,136/1, 136/2, 136/3, 136/4 за період з 24.01.1974 р. по 16.01.1996 р., тому такі довідки не були предметом розгляду відповідачем, суд визнає необґрунтованими та зазначає, такі документи подані органу, що призначає пенсію, після скасування судом рішення про відмову у призначенні пенсії, тому при повторному   розгляду заяви відповідач мав врахувати додатково подані документи, зокрема, щодо розміру заробітної плати.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок,  суд зазначає наступне.
Як встановлено частиною першою  статті 47 № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України    від 30.08.1999 р. № 1596  (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 р. № 662) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, пунктом 6 якого передбачено, що одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок, а доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/3191/21 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/3191/21 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною,  зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18.10.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 18.10.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко