СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                   м. Харків                           Справа № 922/676/21  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В. , суддя  Радіонова О.О.
За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача:    від відповідача-1:      від відповідача-2:	 Телеснюк І.В.   Кузнецова А. А. (адвокат), ордер серії ХВ №287000263 від 15.06.2021 року на надання правової допомоги, свідоцтво серії ДН №5796 від 12.06.2020 року   Cтриж Л. А. (адвокат), угода №3012 від 30.12.2020 року про надання правової допомоги, ордер серії АХ №1063942 від 18.08.2021 року на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво №2161 (серії ХВ №000458) від 25.10.2017 року про право на заняття адвокатською діяльністю  Богомаз Н. О., довіреність №256 від 30.12.2020 року, наказ №159/2-к від 28.12.2017 року про переведення на посаду, положення про юридичне управління АТ "АБ "РадаБанк"	
розглянувши  апеляційну скаргу (вх.№2264Х/3)	 Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків	
на рішення Господарського суду	 Харківської області 	
від	12.07.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 22.07.2021 року)	
у справі за позовом  до відповідача-1  та відповідача-2   про 	№922/676/21 (суддя - П. В. Хотенець) Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", м.Харків  Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РадаБанк", м.Дніпро  визнання недійсним договору 	
          В С Т А Н О В И В:
          
          Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", м.Харків та відповідача-2 - Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РадаБанк", м. Дніпро, в якій просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року, який укладений між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (новим кредитором), що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 (надалі- Договір про відступлення) є договором факторингу. Таке твердження Позивача грунтуються на наступному:
          На думку позивача, згідно умов договору про відступлення відбулося фінансування Акціонерним товариством «АБ «РАДАБАНК» Товариства  з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» за рахунок передачі банком на користь ТОВ «КУА «ФІНЕКС- КАПІТАЛ» грошової вимоги до третьої особи. Позивач вважає, що це є ознакою договору факторингу.
          Вдповідач-1 за Договором про відступлення набув прав вимоги виключно на всі грошові кошти, які можна одержати у зв`язку з отриманим правом вимоги за кредитним договором (право вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору та договорів забезпечення за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення, права іпотекодержателя в повному обсязі за іпотечним договором, включаючи звернення стягнення на предмет іпотеки, в повному обсязі права вимоги за Договором поруки, в тому числі права вимоги до поручителя за договором поруки. На думку позивача, це є ознакою договору факторингу.
          Позивач вказує, що розмір права грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги та вартості майна, переданого в іпотеку, та вважає, що таке, на його думку, існуюче перевищення - є платою (фінансовою вигодою) АТ «РАДАБАНК», яку отримало ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» за договором про відступлення.
          В якості доказів позивач посилається на «Науково-правовий висновок від 10.02.2021р. №126-01-206» та на Висновок експерта №СЕ-19/121-21/1773-ЕК від 18.02.2021 року за результатами економічної експертизи, призначеної у рамках справи №922/3251/20, яка розглядалася Господарським судом Харківської області.           
          Зокрема, у «Науково-правовому висновку» міститься твердження про те, що оспорюваний договір є договором факторингу, а висновок експерта вказує на те, що заборгованість позивача за оспорюваним договором про відступлення - відсутня.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 22.07.2021 року) у справі №922/676/21 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", м.Харків, 20 000,00 грн на правову допомогу.
Рішення мотивоване наступними обставинами:
- позивачем не доведене та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість його висновків, що вищенаведені права нового кредитора за спірним договором мають ознаки договору факторингу;
- положеннями спірного договору відповідачем-2 було передано першому відповідачу-1 права вимоги до позивача за кредитним договором №23019/ЮКР/0 в розмірі       9  238 656,49 грн., при чому розмір вказаної заборгованості було визначено станом на день укладення договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст, а саме станом на       26 червня 2020 року (пункт 1.3. спірного договору). Водночас, пунктом 3.1 сторонами спірного договору визначено ціну, яку повинен перший відповідач сплатити на користь другого відповідача за відступлене право вимоги, а саме 9238656,49 грн. Наведене свідчить про те, що розмір права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором дорівнює сумі, що підлягала сплаті за спірним договором. Жодної іншої винагороди (плати) положення договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року не містять;
- доводи позивача про те, що розмір права грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року значно перевищує вартість майна, переданого в іпотеку є не доведеними та необґрунтованими, оскільки перший відповідач не набув право власності на іпотечне майно, за яким він набув прав іпотекодержателя, доказів цього матеріали справи не містять.
Позивач також зазначає, що у першого відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та надання послуг з факторингу.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал" внесена до реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та має Свідоцтво Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про внесення до реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів № 879 від 04 липня 2006 року. 
Крім того:
- спірний договір укладено Товариством з обмеженням відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал",      яке діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ";
- перший відповідач мав право придбати право вимоги за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року шляхом укладення договору про відступлення права вимоги;
- визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 916/1411/19, від 19 лютого 2020 року у справі №916/1408/19, від 09 квітня 2019 року у справі № 908/1194/18, від 03 вересня 2019 у справі     №910/14255/18. Позивач не є стороною оспорюваного договору, порушення його прав чи інтересів внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року ним не доведено, оскільки зміни суб`єктного складу не впливають на зміну зобов`язань боржника за оспорюваним договором.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків 16.07.2021 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н, б/д, в якій просить суд:
- прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 до провадження;
- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі та стягнуто 20 000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати недійсним  договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року, який укладений між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ", а також відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Підставами скасування рішення позивач вважає:
- порушення норм матеріального та процесуального права;
- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції  визнав встановленими, без врахування висновків щодо застосування  норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а отже на думку позивача, є таким, що підлягає скасуванню відповідно до  п. п 1,2,4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.
- посилається на те, що пунктом 2.4 договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 визначено, що передача документів, які засвідчують Права вимоги, що відступаються (передаються) за кредитним договором та Договорами забезпечення, здійснюються за актом приймання-передачі документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Акт приймання - передачі підписується повноважними представниками Сторін на скріплюються печатками сторін. Перелік документів, що підтверджують наявність у Первісного кредитора прав вимоги, а також інші документи, що передаються Новому кредитору, міститься у Додатку №1 до договору                                   №ВПВ- 26/06/20-Ст «Акт приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року» від 26.06.2020 року. Згідно додатку №2 до договору № ВПВ-26/06/20-Ст «Розрахунок заборгованості до договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст», за зазначеним договором Первісний кредитор передав Новому кредитору заборгованість в загальній сумі 9238656,49 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту в сумі 8326130,12 грн.; заборгованість по процентам в сумі 912526,37 грн. Докладний розрахунок заборгованості ТОВ "Завод "Будінвест" по кредитному договору станом на 26.06.2020 року, яка є правом вимоги за договором № ВПВ-26/06/20-Ст, у додатку №2 відсутній. Зазначений розрахунок відсутній і у переліку документів, які були передані Новому кредитору по акту приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги №ВПВ- 26/06/20-Ст від 26.06.2020 року;
          - договір про відступлення права вимоги ВПВ-26/06/20-Ст за своїм змістом є договором факторингу, при вчиненні якого не було дотримано вимоги законодавства, зокрема положень статей 203, 215, 1054, глави 73 Цивільного кодексу України, статті                 350 Господарського кодексу України, статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що слугує підставою для визнання вказаного договору недійсним, на що суд першої інстанції уваги не звернув;
          - вважає, що розмежування договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг у пункті 3 частини 1 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено як кредитну операцію, вимоги до такого договору наведені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та підтримано постановою Верховного суду від 02.07.2019 у справі №910/2489/17;
          - стверджує, що за умовами договору про відступлення права вимоги                                 №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 року фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу;
          - акцентує увагу суду та тому, що  укладений між відповідачами оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. Правомірність заявлених позивачем позовних вимог також підтверджується практикою судів в аналогічних справах, зокрема постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968/16;
          - крім того, докладний розрахунок заборгованості ТОВ "Завод "Будінвест" по кредитному договору станом на 26.06.2020 року, яка є правом вимоги за договором          №ВПВ-26/06/20-Ст, у додатку №2 відсутній, що також позбавило позивача як споживача фінансових послуг перевірити правильність суми яка була нарахована;
          - відповідно чинного законодавства ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал" виступаючи як фактор, для надання фінансової послуги має бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Крім того, у разі якщо згідно із законом надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій;
          - укладення договорів відступлення права вимоги позбавило позивача усіх прав, які надані клієнтам банку як споживачам фінансових послуг, та які можуть бути захищені у судовому порядку.
          - крім того, посилаючись на  правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №915/237/18, суд першої інстанції неправомірно стягнув                20   000, 00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Гребенюк Н. В., Зубченко І. В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 22.07.2021 року) у справі №922/676/21 залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України та зобов`язано заявника усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн. за звернення з апеляційною скаргою та доказів надсилання копії апеляційної скарги б/н, б/д з додатками на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" та Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РадаБанк".
Зазначена ухвала суду направлена учасникам справи 30.07.2021 року відповідно до відбитку штампу канцелярії суду на звороті останньої сторінки ухвали.
Східним апеляційним господарським судом 03.08.2021 року було направлено лист за вих. №015862 представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" стосовно руху поданої апеляційної скарги (зареєстрованої 26.07.2021) у відповідь на заяву б/н від 02.08.2021 року. 
На усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 29.07.2021 року, від скаржника 03.08.2021 року до канцелярії суду надійшла доповнена апеляційна скарга з додатками, а саме: оригінал квитанції від 03.08.2021 про сплату судового збору на суму 3  405,00 грн; докази направлення апеляційної скарги та доповненої апеляційної скарги іншим учасникам справи (фіскальні чеки, поштові накладні з описами вкладень на ім`я ПАТ "Радабанк" та ТОВ "Фінекс Капітал") та документи на підтвердження повноваження представника скаржника (копія ордера та свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Як вбачається зі змісту доповненої апеляційної скарги, в частині, що стосується рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року, і вимоги апелянта, і їх мотивування є ідентичними до тих, що наведені в апеляційній скарзі (вх.№2264Х/3 від 26.07.2021), в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року, а також відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
03.08.2021 року до канцелярії суду надійшов супровідний лист №020705 від 30.07.2021 року Господарського суду Харківської області з доданим оригіналом ухвали суду від 28.07.2021 року про виправлення описки, допущеної по тексту рішення суду від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 в назві відповідача-1, а саме: замість "Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал" необхідно вказати "Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" - том 2, а.с.36-38.
Крім того, 04.08.2021 року на поштову адресу суду від скаржника надійшла заява б/н від 04.08.2021 року, за змістом якої останній просить долучити до матеріалів справи докази направлення учасникам справи витягу з ЄДР на підтвердження повноважень особи на підписання апеляційної скарги, який було додано в якості додатку до апеляційної скарги (фіскальні чеки, поштові накладні з описами вкладень на ім`я ПАТ "Радабанк" та                 ТОВ "Фінекс Капітал" від 04.08.2021 року) - том 2, а.с. 40-57.
Розглянувши надіслані апелянтом заяви (з додатками), на усунення недоліків апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що останнім надано належні докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи та сплачено судовий збір у визначеному розмірі.
На виконання приписів ч. 2   ст. 9 Закону України "Про судовий збір", апеляційним судом перевірено у програмі "Діловодство спеціалізованого суду "ДСС" та встановлено, що судовий збір у сумі 3405,00 грн, сплачений апелянтом відповідно до квитанції №0.0.2217940901.1 від 03.08.2021, зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України від 03.08.2021 року. 
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником виконано вимоги ухвали суду від 29.07.2021 року та усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений судом строк.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест",       м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України, підстав для її повернення або відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року  у справі № 922/676/21. Встановлено учасникам справи строк до 20.08.2021 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 призначено на "30" серпня 2021 р. о 14:00 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.
18.08.2021 року (в межах строку) на поштову адресу суду від  Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» б/н від 18.08.2021 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  «Завод «Будінвест» на рішення господарського суду  Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/676/21 залишити без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/676/21 залишити без змін.
19.08.2021 року на поштову адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (відповідача-1) - адвоката Стриж Лариси Анатоліївни надійшла заява б/н від 19.08.2021 року про участь у судовому засіданні, призначеному на 30.08.2021 року о 14:00 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua ("EаsyCon").
25.08.2021 року (в межах строку) на поштову адресу суду від Акціонерного товариства «Акціонерний банк «РАДАБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу    №4538-1/02-4/2021 від 19.08.2021 року. в якому останній просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» на рішення господарського суду  Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/676/21 залишити без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/676/21 - без змін.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Гребенюк Н.В., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 року, на підставі доповідної записки головуючого судді (судді-доповідача), було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/676/21, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Чернота  Л.Ф., судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 року, керуючись ст.ст. 197,   234, 235,   281 Господарського процесуального кодексу України, задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" - адвоката Стриж Лариси Анатоліївни про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/676/21, яке відбудеться "30" серпня 2021 р.      об      14:00 год. у залі судового засідання №111.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 року повідомлено відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», м. Харків (вул. Академіка Проскури, буд. 1, корп.45, оф. 21, м. Харків, 61070) про оголошення перерви та продовження судового засідання у справі №922/676/21- 13 жовтня      2021 року о 14:10 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

У судовому засіданні 13.10.2021 представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі та стягнуто 20000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати недійсним  договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 року, який укладений між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ", а також відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
Представники відповідача-1,2 в судовому засіданні 13.10.2021  надали усні пояснення по суті справи, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Просили  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест»,                    м. Харків на рішення господарського сду у  Харківської області від 12.07.2021 у справі №922/676/21 - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
          Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу      України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання. 
У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 

          Як свідчать матеріали справи, 06 грудня 2019 року між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (позичальник) був укладений кредитний договір №23019/ЮКР/0, відповідно до пункту 1.1 якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8400000,00 грн., зі зменшенням ліміту кредитування згідно з пункту 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою у розмірі 22% проценти річних в порядку, визначеному даним договором (том 1, а.с.31-42).
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору №23019/ЮКР/о від 06 грудня 2019 року погашення кредиту здійснюється з наступним графіком: 05 жовтня 2020 року - 2800000,00 грн., 05 листопада 2020 року - 2800000,00 грн., 04 грудня 2020 року -       2800000,00 грн. (повне погашення кредиту).
          Пунктом 12.4. вказаного кредитного договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов цього договору.
          Згідно пункту 12.3 кредитного договору кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення з позичальником не потрібне. Умови такого відступлення встановлюються угодою між кредитором та третьою особою з додержанням вимог чинного законодавства. Позичальник не має права відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі.
          В забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" за кредитним договором № 23019/ЮКР/О від 06 грудня 2019 року, між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (іпоткодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір (нежитлової нерухомості) №23019/ЮКР/0-I-1/02-1, посвідчений 06 грудня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В. за реєстровим №1568, відповідно до пункту 1.1 та пункту 1.2 якого іпотекодавцем було передано в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. "Ф-1", загальною площею 449,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1; нежитлова будівля літ. "Б/1-1", загальною площею               698,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1; нежитлова будівля літ. "А/1-2", загальною площею 1675,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1; нежитлова будівля літ. "У-2", загальною площею 1606,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1; нежитлова будівля літ. "Б-22, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1 - (том 1, а.с.43-47).
Відповідно до пункту 8.6 вказаного іпотечного договору ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення позичальником боргу за основним договором на іншу особу. Відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним договором.           Відступлення прав іпотекодержателя за цим договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню.
          Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" за кредитним договором №23019/ЮКР/О від 06 грудня 2019 року, між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель), 06 грудня 2019 року було укладено договір поруки № 23019/ЮКР/0-П1, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
           26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" був укладений договір про відступлення права вимоги (новий кредитор) №ВПВ-26/06/20-Ст.
          Згідно пункту 1.1 зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника (Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест"), іпотекодавця (Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест") та Поручителя ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором та договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, іпотекодавця та поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.
          Пунктом 1.3. вказаного договору про відступлення права вимоги визначений обсяг прав вимоги до боржника, що передається за договором первісним кредитором новому кредитору (згідно розрахунку розміру прав вимоги, що передаються договором, визначається станом на дату відступлення прав вимоги, який є додатком до цього договору), зокрема: в повному обсязі права вимоги погашення заборгованості боржником за кредитним договором станом на дату укладання цього договору у розмірі  9238565,49 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 8326130,12 грн; заборгованість за нарахованими процентами           912526,37 грн.; права іпотекодержателя в повному обсязі за іпотечним договором, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до іпотечного договору та чинного законодавства України;      в повному обсязі права вимоги за договором поруки, в тому числі права вимоги до поручителя за договором поруки. 
          Відповідно до пункту 3.1 договору про відступлення права вимоги за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому пункту 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9238656,49 грн.
          Як свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26 червня 2020 року. В цей же день між першим відповідачем та другим відповідачем було складено акт приймання-передачі документів до вказаного договору, що підтверджують наявність у первісного кредитора прав вимоги.
          Крім того, 26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" (новий іпотекодержатель) був укладений договір відступлення прав, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. за реєстровим № 358 за іпотечним договором № 23019/ЮКР/0-I-1/02-1 (нежитлової нерухомості), посвідченим 06 грудня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., зареєстрованим в реєстрі № 1568.
          Також, 26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення прав за договором поруки № 23019/ЮКР/0-П1 від 06 грудня 2019 року. 
Пунктом 2.8 договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від                      26 червня 2020 року визначено, що первісний кредитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати укладання цього договору письмово повідомити боржника, іпотекодавця та поручителя, у відповідності до вимог статтей 512-516 Цивільного кодексу України, про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, шляхом надіслання боржникові, іпотекодавцю та поручителю повідомлень про відступлення права вимоги.
          Судом встановлено, що на виконання вказаного вище пункту договору про відступлення права вимоги Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісний кредитор) було повідомлено позивача та поручителя про таке відступлення, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року, за вихідним № 632-1/02/2020 від 01 липня 2020 року, повідомленням про відступлення права вимоги за іпотечним договором №23019/ЮКР/0-I-1/02-1від 06 грудня 2019 року (нежитлової нерухомості), посвідченим           06 грудня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., зареєстрованим в реєстрі №1568 за вихідним № 642-1/02/2020 від              01 липня 2020 року, повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року та договором поруки  № 23019/ЮКР/0-П1 від              06 грудня 2019 року за вихідним № 641-1/02/2020 від 01 липня 2020 року. 
          Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фенікс-Капітал" (перший відповідач) перейшли в повному обсязі права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06 грудня 2019 року, іпотечним договором №23019/ЮКР/0-I-1/02-1 від 06 грудня 2019 року (нежитлової нерухомості), посвідченим 06 грудня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., зареєстрованим в реєстрі №1568 та договором поруки № 23019/ЮКР/0-П1 від 06 грудня 2019 року.
          Позивач зазначає, що договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року містить ознаки договору факторингу, оскільки, на його думку, відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника); до першого відповідача перейшли всі права кредитора щодо нарахування та вимоги сплати процентів, неустойки за кредитним договором; розмір права грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги, а вартість майна, переданого в іпотеку є значно більшою, ніж розмір заборгованості боржника на дату укладення договору про відступлення прав, адже вказана різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу.
          Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
          Статтею 628 вищевказаного Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаному договору.
          Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).
          Згідно частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
          В свою чергу, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
          Згідно пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
          Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
          Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої     вищевказаної статті, заміна кредитора     у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Таким чином, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
          Відносини факторингу регулюються главою 73 Цивільного кодексу України.
          Згідно статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
          Відповідно до статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.           Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
          Згідно статті 1079 Цивільного кодексу України     сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
          Відповідно до статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.
          Виходячи з наведеного, правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. 
          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 вказала на суттєві ознаки договорів відступлення права вимоги та факторингу та дійшла наступних висновків.
          Норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:                          1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки письмовій формі та має містити визначені Законом №2664-III умови;          5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.      
Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу необхідно виходити із суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.                               Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.                               Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.
          Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.
          Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.
          Пунктом 6.8 договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від                26 червня 2020 року визначено, що сторони цим погоджуються, що відповідно до статей      512-519 Цивільного кодексу України до цього договору застосовуються положення Цивільного кодексу України що регулюють операції відступлення прав вимоги. При цьому сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу. Первісний кредитор не отримує за цим договором жодних послуг, а новий кредитор не отримує жодної плати, пов`язаної із наданням будь-яких послуг за договором, та не здійснює фінансування на користь первісного кредитора під вказане відступлення. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спірний договір не передбачає отримання Акціонерним товариством "Акціонерний банк "РадаБанк" (первісний кредитор) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (новий кредитор) жодних послуг, які пов`язані із грошовою вимогою, право якої відступається банком. Спірний договір також не містить положень про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" передає в розпорядження Акціонерному товариству "Акціонерний банк "РадаБанк"   грошові кошти, та відповідно, отримує за це плату (винагороду), доказів наведеного, матеріали справи не містять.
Отже, доводи позивача про те, що укладенням спірного договору фактично відбулось фінансування однієї особою іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника) є недоведеними, факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" винагороди (плати), так само, як факт передачі в розпорядження банку грошових коштів, не підтверджується жодним доказом, оскільки сума переданої за договором про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26 червня 2020 року вимоги (9238656,49 грн.) дорівнює сумі, що підлягає сплаті відповідно до пункту 3.1 вказаного договору (9238656, 49 грн.).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо відсутності  підстав для задоволенняи позову.
          Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що останнім не доведено порушення його прав чи інтересів внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20 від 26.06.2020 року.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з з даним твердженням позивача, вважає, що останнім ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не наведено вагомих  аргументів або надано належних доказів, які б свідчили, що укладенням оспорюваного договору порушені його права або інтереси.
          В апеляційній скарзі позивачем зазначено, що останній має право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги             №ПВП-26/06/20-Ст від 26.06.2020 р. на тій підставі, що він є власником нерухомого майна, яке є предметом іпотечного договору №23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.2019. 
          Крім того, як вважає позивач, укладення оспорюваного договору позбавило його усіх прав, які надані клієнтам банку як споживачам фінансових послуг, та які можуть бути захищені у судовому порядку.
          За змістом апеляційної скарги вбачається, що позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду, які не було враховано судом при винесенні оспорюваного рішення, щодо встановлення судом права на звернення до суду особи, яка вважає, що її права або інтереси порушені.
          Судова колегія дослідивши матеріали даної справи, вважає за необхідне зазначити наступне. 
          Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування      норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування`правових норм (часу, місця підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в  різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Тому, твердження скаржника, з посиланням на вищенаведені постанови Верховного Суду не можуть бути підставою для скасування оскарженого у справі судового рішення, оскільки саме лише посилання на нормативно-правовий акт, з огляду на одночасне мотивування іншими чинними станом на час виникнення спірних правовідносин нормами матеріального права, які їх регулюють, не зумовило в цьому випадку ухвалення незаконного судового рішення та не може мати безумовним наслідком його скасування.
          Втім, наведені позивачем постанови Верховного Суду щодо застосування норм права свідчать про те, що останнім не доведено порушення його прав чи інтересів при укладенні оспорюваного договору:
          - у справі № 904/2979/20 (постанова ВС від 19.02.21 р.) предметом позову є визнання недійсним договору поруки на підставі статей 215, 234 ЦК України. Позовні вимоги обгрунтовані фіктивністю оспорюваного договору, який, за твердженням, позивача, укладався не з метою настання реальних наслідків, а з метою приховати справжні наміри його сторін - змінити територіальну юрисдикцію (підсудність) пред`явлення позову про стягнення заборгованості.
          Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі  № 6-806цс16, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.
          У цій справі ВС погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач у справі, що розглядається, не довів наявність цивільно-правового інтересу у визнанні недійсним оспорюваного договору поруки.
          Водночас, ВС у вказаній постанові наголосив на тому, що «недійсність договору як приватно-правова категорія повинна не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися для невиконання обов`язків чи уникнення сплати боргу боржником».
          Посилаючись на судові рішення, які на думку, позивача повинен був прийняти до уваги суд першої інстанції, щодо застосування тієї чи іншої норми права, позивачем не наведено жодним чином порушення його прав чи інтересів при укладенні оспорюваного договору, так само і не доведено, що таке порушення потребує захисту.
          Крім того, вказівка останнього на те, що укладення оспорюваного договору позбавило позивача усіх прав, які надані клієнтам банку як споживачам фінансових послуг, та які можуть бути захищені у судовому порядку є невірною та необгрунтованою, та такою, що були предметом справи за інших фактичних обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі №909/968/16), а отже не можуть бути враховані при розгляді даної справи.
          Чинне законодавство містить визначення терміну «споживач», яке міститься в Закону України «Про захист прав споживачів». А саме, фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач у даному випадку не є споживачем, оскільки він є клієнтом банку.
          Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції всупереч статей 203, 215, 1054, глави 73 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України, статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визнав договір про відступлення недійсним, оскільки за своїм змістом оспорюваний правочин є договором факторингу, при вчиненні якого не було дотримано вимог законодавства.
          За змістом апеляційної скарги, позивач ззазначає, що оспорюваний договір містить ознаки факторингу, оскільки відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), тобто уклавши вказаний договір банк отримав фінансування у розмірі 9 238 656, 49 грн., а ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.
          Наведене спростовується наступним:
           26.06.2020 р. між Акціонерним товариством «Акціонерний банк «Радабанк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Стаксель» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст.
          Пунктом 1.1. договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника (Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест»), іпотекодавця (Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест») та Поручителя ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором та договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, іпотекодавця та поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.          
          Згідно п. 1.3. оспорюваного договору визначено обсяг прав вимоги до боржника, що передається за договором первісним кредитором новому кредитору (згідно розрахунку розміру прав вимоги, що передаються договором, визначається станом на дату відступлення прав вимоги, який є додатком до цього договору), зокрема:
          - в повному обсязі права вимоги погашення заборгованості боржником за кредитним договором станом на дату укладання цього договору у розмірі 9 238 565,49 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 8 326 130,12 грн; заборгованість за нарахованими процентами 912 526,37 грн.; права іпотекодержателя в повному обсязі за іпотечним договором, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до іпотечного договору та чинного законодавства України; в повному обсязі права вимоги за договором поруки, в тому числі права вимоги до поручителя за договором поруки.
          Відповідно до п.3.1 договору про відступлення права вимоги за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому п.1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі                    9 238 656,49 грн.
           26.06.2020 р. ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» було здійснено повну оплату за оспорюваним договором, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 26.06.2020 р. на суму 9 238 656, 49 грн.
          Втім, пунктом 12.4 Кредитного договору, за яким було відступлене право вимоги первісним кредитором, встановлює, що кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення з позичальником не потрібне.
          При цьому, п. 2.8 оспорюваного договору встановлено, що первісний кредитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати укладання цього договору письмово повідомити боржника, іпотекодавця та поручителя, у відповідності до вимог ст.ст. 512-516 Цивільного кодексу України, про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, шляхом надіслання боржникові, іпотекодавцю та поручителю повідомлень про відступлення права вимоги.
          Як свідчать матеріали справи, відповідачем-2 було повідомлено позивача про відступлення прав вимоги за оспорюваним договором, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 р., за вих. №632-1/02/2020 від 01.07.2020 р., повідомленням про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.20209 р. (нежитлової нерухомості), посвідченим 06.12.2019 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., зареєстрованим в реєстрі № 1568 за вих. № 642-1/02/2020 від 01.07.2020 р., повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 р. та Договором поруки №23019/ЮКР/0-П1 від 06.12.2019 р. за вих. № 641-1/02/2020 від 01.07.2020 р.
          Проте, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу позивача вищевказаних повідомлень.
          Водночас, посилаючись на дані обставини, позивач не зазначає, які його права чи інтереси в даному випадку порушені, оскільки таке порушення умов договору призведе лише до порушення прав чи інтересів сторін самого договору, зокрема, ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», а також до конкретних наслідків, які встановлені ч.2 ст. 516 ЦК України, якою встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
          Як вірно, було встановлено судом першої інстанції між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено саме договір про відступлення права вимоги, який не має ознак договору факторингу, таких як: договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; мета договору полягає у наданні фактором та ориманні клієнтом фінансової послуги.
          Згідно п.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
          Часитиною 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
          Відповідно до ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
          За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
          Крім того, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 не може бути застосована до спірних правовідносин.
          Проте, слід зазначити, що зазначеною постановою Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування провочину відступлення права вимоги та договору факторингу, дійшла висновку, що необхідно виходити із суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу. Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу; то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.
          При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на суттєві ознаки договір відступлення права вимоги та факторингу, про які зазначено в оспорюваному рішенні.
          Враховуючи вказані висновки та ознаки зазначених договорів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний договір не передбачає отримання                            AT «Акціонерний банк «Радабанк» (первісний кредитор) від ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТА/1» (новий кредитор) жодних послуг, які пов`язані із грошовою вимогою, право якої відступається банком. Спірний договір також не містить положень про те, що ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» передає в розпорядження AT «Акціонерний банк «Радабанк» грошові кошти, та відповідно, отримує за це плату (винагороду), доказів наведеного, матеріали справи не містять.
          Доводи позивача про те, що укладенням спірного договору фактично відбулось фінансування однієї особою іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника) є недоведеними, факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» винагороди (плати), так само, як факт передачі в розпорядження банку грошових коштів, не підтверджується жодним доказом, оскільки сума переданої за договором про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 р. вимоги (9 238 656,49 грн.) дорівнює сумі, що підлягає сплаті відповідно до п.3.1 вказаного договору (9 238 656, 49 грн.).
          Крім того, як визначено п.6.8 оспорюваного договору, сторони цим погоджуються, що відповідно до ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України до цього договору застосовуються положення Цивільного кодексу України що регулюють операції відступлення прав вимоги. При цьому сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу. Первісний кредитор не отримує за цим договором жодних послуг, а новий кредитор не отримує жодної плати, пов`язаної із наданням будь-яких послуг за договором, та не здійснює фінансування на користь первісного кредитора під вказане відступлення.
          Також, необгрунтованими є твердження позивача про те, що ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена оспорюваним договором, яка виразилася в отриманні таких прав щодо боржника, як право щодо нарахування та вимоги сплати процентів, неустойки за кредитним договором, право передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.
          При чому, позивач вказує на те, що ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» разом із вище переліченими правами отримав, одночасно, і якийсь прибуток.
          З огляду на норми ст.ст. 512 - 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні шляхом укладення договору відступлення права вимоги, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.
          Згідно ст. 514 ЦК України при відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором
          А отже, набуття ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» передбачених оспорюваним договором прав не суперечить ознакам договору відступлення права вимоги та змісту оспорюваного договору.
          Крім того, позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до чинного законодавства ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» виступаючи як фактор, для надання фінансової послуги мав бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо згідно із законом надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

          Щодо посилання позивача на відсутність відомостей про наявність у ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» станом на 26.06.2020 р. ліцензії на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та надання послуг з факторингу, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відповідно до ст. 63 Закону України «Про інститути спільного інвестування» (далі Закон про ICI), компанія з управління активами - господарське товариство, створене відповідно до законодавства у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, яке провадить професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
Компанія з управління активами здійснює управління активами інституту спільного інвестування.
          Статтею 1 Закону про ICI визначено, що інститут спільного інвестування - це корпоративний або пайовий фонд.
          Відповідно до ст.18 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», діяльність з управління активами інституційних інвесторів - професійна діяльність учасника фондового ринку - компанії з управління активами, що провадиться нею за винагороду від свого імені або на підставі відповідного договору про управління активами інституційних інвесторів.
          Так, ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» здійснює свою професійну діяльність на ринку цінних паперів відповідно до Ліцензії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку: професійна діяльність на фондовому ринку - діяльність з управління активами інституційних інвесторів (діяльність з управління активами) №676 від 09.06.2016 р. (а.с.171).
          Абзацом 2 частини 1 статті 16 Закону про ICI, поєднання професійної діяльності на фондовому ринку з іншими видами професійної діяльності не допускається, крім випадків, передбачених законом.
          Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-111 від 12.07.2001 р. визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.
          Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.І ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
          Державне регулювання ринків фінансових послуг (крім ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів) здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
          Відповідно, ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» внесена до реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та має Свідоцтво Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про внесення до реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів № 879 від 04.07.2006 р.
          Так, згідно п.1.3 Порядку формування та ведення державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів № 296 від 14.07.2004 р. (Порядок, який діяв на момент внесення ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» до реєстру), Свідоцтво про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, форма якого встановлена додатком 1 до цього Порядку, - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття професійним учасником ринку цінних паперів або корпоративним інвестиційним фондом статусу фінансової установи шляхом унесення інформації про нього до Реєстру.
          Відповідно до п.1.2 Порядку формування та ведення державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів № 296 від 14.07.2004 р., державний реєстр фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, - це перелік адміністративної інформації про фінансові установи, що формується та узагальнюється Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку згідно з вимогами цього Порядку як система збору, накопичення та обліку відомостей про ці установи.
          Як свідчить Договір про відступлення, останній було укладено Товариством з обмеженням відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», яке діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «СТАКСЕЛЬ».
          Відповідно до ст. 41 Закону про ICI, пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності.
          Укладаючи договори за рахунок активів пайового фонду, компанія з управління активами діє від свого імені в інтересах пайового фонду з обов`язковим зазначенням у таких договорах реквізитів фонду.
          Статтею 48 Закону про ICI визначено, що до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов`язання. Такі зобов`язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення права вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.
          Активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.
          Таким чином, очевидним є те, що набувати права вимоги за кредитним договором ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» має право шляхом укладення договорів відступлення права вимоги відповідно до ст.ст. 509-516 Цивільного кодексу, а не шляхом укладення договору факторингу. У зв`язку з тим, що здійснення факторингових операцій є професійною діяльністю, яку не може здійснювати ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», оскільки це буде поєднанням професійної діяльності на фондовому ринку з іншими видами діяльності.
          З огляду на вищевикладене, судова колегія апелояційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд Харківської області дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним оспорюваного правочину, як договору факторингу саме з тих мотивів, що  розмір грошової вимоги, яка була відступлена за цим договором, дорівнював ціні її  відступлення, а факт отримання відповідачем-1 винагороди (плати), так як і факт передачі в розпорядження грошових коштів за плату, не підтверджений будь-якими доказами.
          
          Також за твердженням позивача, суд першої інстанції неправомірно стягнув                 20000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача.
          Судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відзив на позовну заяву відповідачем-1 було подано 09.04.2021 року, а витрати на правничу допомогу пов`язану з розглядом справи подана 19.05.2021 року, при чому відповідно до ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
          Так, представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву 09.04.2021 року, разом з тим 29.04.2021 року було подано доповнення до відзиву на позовну заяву, яке за змістом та процесуальним статусом не є окремою заявою по суті в розумінні ГПК України, тим більш чинний ГПК не забороняє змінювати, доповнювати або уточнювати відзив на позовну заяву. У цьому ж доповненні, відповідачем-1 було зазначена орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 80 000, 00 грн.
          Водночас, 19.05.2021 року представником відповідача-1 вже була подана заява про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі         51 000, 00 грн.
          Слід зазначити, що позивач не скористався своїм правом щодо подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, як того вимагає частини 5 та 6 ст. 126 ГПК України.
          В свою чергу, позивач стверджує, що угода про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р., на яку посилається представник відповідача-1, як на підставу стягнення правової допомоги, позивачу не надсилалась, що свідчить про порушення вимог                      ч.9 ст. 80 ГПК України.
          Крім того, апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі №821/1594/17, відповідно до якої сформовано наступна позиція: з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, визначено, що для підтвердження та обгрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне у тому числі доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481.
          Отже, в разі проведення готівкових розрахунків між адвокатом та клієнтом (що і має місце в контексті даного спору), у тому числі для належного дотримання вимог податкового законодавства, рух коштів повинен бути відображений в Книзі обліку доходів та витрат.
          Втім, доказів ведення Книги обліку доходів та витрат адвокатом Стриж Л.А. надано не було, однак суд першої інстанції помилково прийняв платіжне доручення №290 від 18.05.2021 р., як належний та допустимий доказ.
          Розглянуувши нявні в матеріалах справи №922/676/21 документи, судова колегія дійшла висновку, що посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі №821/1594/17 є необгрунтиованим. Оскільки, у даній справі клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу було заявлено саме у касаційному суді, де позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на свою користь судові витрати на надання правничої допомоги у сумі 91 865, 75 грн. та обгрунтовував своє клопотання тим, що сума гонорару, яка буде сплачена клієнтом, у разі прийняття Верховним Судом за результатами розгляду справи №821/1594/17, позитивного рішення для клієнта, тобто залишення касаційного скарги без задоволення, становить 10% від суми задоволених позовних вимог.
          Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, Верховний Суд зазначив, що досліджуючи надані позивачем документи, встановив, що в них не міститься інформація про підготовку відзиву саме по справі № 821/1594/17. Крім того, зазначив, що вартість послуг адвоката саме в суді касаційної інстанції, як того вимагає ч.І ст. 134 КАСУ, наданими документами також не підтверджується. Відповідно до акту про надання правничої допомоги від 06.04.2018 р. клієнт отримав правову допомогу у формі ознайомлення зі змістом касаційної скарги, сформування позиції по відношенню до касаційної скарги, складання відзиву на касаційну скаргу, детального опису робіт (наданих робіт) та видачі ордеру. Жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить.
          За даною справою, розрахунки між відповідачем-1 та його представником - Адвокатом Стриж Л.А. здійснювались у безготівковій формі, а не у готівковій, як помилково зазначив позивач, що підтверджується платіжним дорученням №290 від 18.05.2021 р.
          Відповідно до ч.1, п.1 ч.3ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до ч. 1 ст, 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          Частинами 2-6 вищенаведеної статті  передбачено, що за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
          Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Так, в підтвердження надання адвокатських послуг було надано суду першої інстанції копію Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р. (подана разом з відзивом на позов), укладеної між позивачем та адвокатом Стриж Ларисою Анатоліївною, копію Додаткової угоди №1 від 30.12.2020 р. до Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020, копію додатку №1 від 24.03.2021 р. до Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020, копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 18.05.2021 р. за Угодою про надання правової допомоги № 3012 від 30.12.2020, копію платіжного доручення № 290 від 18.05.2021 р. на суму 51 000,00 грн.
          Відповідно до п. 1.1. Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р. Клієнт доручає, а Адвокат відповідно до чинного законодавства в Україні приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати іншу юридичну допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цією Угодою.
          Пунктом 1.2. Угоди передбачено, що адвокат зобов`язується здійснювати представництво інтересів клієнта зокрема у судах загальної юрисдикції усіх інстанцій у цивільних, господарських, адміністративних справ.
          Умови, строки, порядок розрахунків, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується Клієнтом на користь Адвоката, сторони оговорюють у Додатку №1 до цієї Угоди, який складається в 2- х примірниках (п. 4.1. Угоди).
          Додатковою угодою №1 від 30.12.2020 р. до Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р. сторони домовилися про узгодження тарифів на послуги, що надаються в порядку та на умовах, визначених Угодою про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р.
          Відповідно до п. 1 Додатку №1 від 24.03.2021 р. до Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р. сторони домовились про те, що вартість послуг із супроводження ведення справи №922/676/21 в Господарському суді Харківської області, становить 80 000, 00 грн.
          Оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Адвоката на підставі наданого Адвокатом Акту приймання-передачі виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з дати отримання Акту (п. 3 Додатку №21).
          Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, у доповненні до відзиву на позовну заяву представником Позивача, адвокатом Стриж Л.А. зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести Відповідач 1, у зв`язку з розглядом справи становлять: 1) витрати на професійну правничу допомогу в сумі                    80 000,00 грн.
          Матеріали справи свідчать про те, що відзив на позовну заяву ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ", відповідь на відзив, доповнення до відзиву на позовну заяву, заява про стягнення витрат на правову допомогу підписані представником відповідача-1 адвокатом Стриж Л.А., з матеріалами справи ознайомлювалася саме адвокат Стриж Л.А., саме адвокат Стриж Л.А. брала участь у судових засіданнях суду першої інстанції 19.04.2021 р.,    17.05.2021 р., 24.05.2021 р. та 12.07.2021 р.
          На підставі Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.20120 р., між адвокатом Стриж Л.А. та відповідачем-1 був підписаний Акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 18.05.2021 р., з якого вбачається, що послуги із супроводження ведення справи Клієнта у Господарському суді Харківської області у справі №922/676/21, надані в повному обсязі, зокрема: 1) правовий аналіз позовної заяви, вивчення та аналіз доказів, доданих до позовної заяви, з метою формулювання правової позиції, 15000,00 грн.; 2) складання процесуальних документів по справі, у тому числі: - відзив на позовну заяву, 15 000,00 грн., - доповнення до відзиву на позовну заяву, 10 000,00 грн.; 3) ознайомлення з матеріалами справи №922/676/21 в Господарському суді Харківської області 21.04.2021 р., 2 000, 00 грн.; 4) організація та направлення засобами поштового зв`язку відзиву на позовну заяву на адресу учасників по справі 500,00 грн.; 5) організація та направлення засобами поштового зв`язку доповнення до відзиву на позовну заяву на адресу інших учасників у справі, 500,00 грн;          6) представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні, у тому числі: - судове засідання 19.04.2021 р. об 11:20 год., - судове засідання 17.05.2021 р. об 11:00 год., - судове засідання 24.05.2021 об 12:00, розгляд справи по суті 8000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 51 000,00 грн.
          Крім того, в підтвердження фактичної оплати наданих послуг Адвокатом у справі  №922/676/21 представником відповідача-1 було надано копію платіжного доручення №290 від 18.05.2021 р. на суму 51 000, 00 грн.
          Судова колегія враховує, правову позицію Верховного Суду, де  роз`яснено, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг (Постанова КАС ВС від 16.04.2019 року у справі №727/4597/19).
          Приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
          За змістом пункту 1 частини другої статті 126 частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише піддягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
          Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
          Таким чином, у спірних правовідносинах обов`язковому дослідженню підлягає встановлення обставин щодо реального надання правничої допомоги клієнту. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18.
          Пунктом 1 Додатку №1 від 24.03.2021 до Угоди про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020 р. визначено умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару.
          Також надані послуги мають бути підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність наданих послуг, які є підставою для їх оплати.
          Враховуючи наведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджуються фактично понесені витрати відповідача-1 на професійну правничу допомогу в сумі 51 000,00 коп.
          Проте, Господарський суд Харківської області, частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн., дійшов висновку про те, що з огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг у суді першої інстанції, затрачений ним час на надання таких послуг, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 51 000, 00 грн., стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає критеріям реальності таких витрат, обгрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини    5 статті 129 ГПК України, а їх стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
          В розумінні ч.5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок щодо доказування неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Саме лише посилання на невідповідність витрат на правову допомогу іншої сторони принципу співмірності не може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру витрат, який підлягає розподілу між сторонами.
          Проте, позивачем в суді першої інстанції не заявлялось клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, позивачем не надано жодних доказів та належних обгрунтованих пояснень, у чому саме позивач вважає витрати відповідача-1 на професійну правничу допомогу завищеними, не надано достатніх та чітких пояснень, чому розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним, а також не зазначено, які з вимог, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, не були дотримані при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката.
          Водночас, розмір витрат відповідача-1 на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Беручи до уваги ціну позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду  адвокатом документів, їх значення для вирішеня спору, такі витрати були необхідними та неминучими.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені    в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест",        м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 задоволенню не підлягає.
          Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст.ст.129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

          П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест",                              м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року у справі №922/676/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
                 Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.                                              
          У судовому засіданні 13.10.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частину.
          Повний текст постанови складено та підписано 23.10.2021 р.      

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова