ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 941/1376/20
провадження № 22-ц/4809/1163/21 

              Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді - Головань А.М., Карпенко О.Л.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2021 року (суддя Колесник С.І.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до  Петрівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 04.05.2010 року в розмірі 16 849,25 грн.
В позові  зазначений  розрахунок боргу станом на 10.09.2020 року в сумі  16 849, 25 грн яка складається з: 0, 00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11 982, 72 грн -  заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 866, 53 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0, 00 грн -  нарахована пеня; 0, 00 грн -  нараховано комісії.
В обґрунтування вимог вказано, що 04.05.2010 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_1  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого поступово збільшувався та склав 14 000 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 10.09.2020 року виникла заборгованість у сумі 16 849,25 грн. 
Відзив на позовну заяву не подавався.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зокрема, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.
Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені.
Крім того, суд першої інстанції, зробив висновок, що вимоги позивача про стягнення простроченого тіла кредиту не обґрунтовуванні належними та допустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять докази на підтвердження, що сторонами узгоджено, що у випадку своєчасного неповернення тіла кредиту, банк нараховує заборгованість у вигляді простроченого тіла кредиту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, згідно якою просить скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Посилається на те, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»,  встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.  
10 червня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в його мотивувальній частині в редакції цієї постанови, за наступного.
Судом встановлено такі обставини:
04.05.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.
Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.45-46).
04.05.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 12).
Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі, розмір якого поступово збільшувався та склав 14 000 грн.
До позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним (а.с. 13). 
За доводами Банку, відповідач отримала та користувалась кредитними коштами, що підтверджується наданою випискою по рахунку станом на 10.09.2020 року (а.с. 4-9), проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, розрахунок в позові визначає складові в розмірі: 16849, 25 грн, яка складається з: 0, 00 грн -  заборгованість за поточним тілом кредиту; 11 982, 72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн -  заборгованість за нарахованими відсотками; 4866, 53 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0, 00 грн -  нарахована пеня; 0, 00 грн -  нараховано комісії (а.с.9). На підтвердження вищезазначеного розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 04.05.2010 станом на 10.09.2020 року без зазначення дати складання, який містить підпис в графі представник ПриватБанку, проте не зазначено посаду та П.І.Б. відповідного співробітника Банку (а.с. 4-9).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       Зокрема, суд зробив висновок, що вимоги позивача про стягнення простроченого тіла кредиту не обґрунтовані належними та допустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що сторонами узгоджено, що у випадку своєчасного неповернення тіла кредиту, банк нараховує заборгованість у вигляді простроченого тіла кредиту.
       Позивач оскаржив судове рішення в повному обсязі.
Апеляційний суд вважає такі обґрунтування підстав відмови у позові помилковими, виходячи з такого. 
До суду першої інстанції була надана копія заяви, в якій ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, та зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку.
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, який поступово збільшувався та склав 14 000 грн.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного Договору здійснила дії, щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи та зверталась до банку з метою перевипуску картки, проте використані кредитні кошти банку не повернула.
Суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, звільнивши відповідача від відповідальності з формальних міркувань.
Посилаючись на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в зазаначених справах різні обставини. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 16 849,25 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.05.2010 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження наведеного, позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Позивачем надано розрахунок, згідно якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.09.2020 становить 16 849, 25 грн, яка складається з: 0, 00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11 982, 72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4866, 53 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0, 00 грн - нарахована пеня; 0, 00 грн - нараховано комісії (а.с.9).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Матеріалами справи підтверджується, що в анкеті-заяві № б/н від 04.05.2010 відсутня процентна ставка за користування кредитом (а. с. 12).
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які посилається позивач в позовній заяві, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо збільшення кредитного ліміту, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з   ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяз з Тарифів банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» нарахованих прострочених відсотків за користування кредитом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.
Суд першої інстанції, правильно вказав, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
З огляду на викладене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 866,53 грн прострочених відсотків підлягає залишенню без змін.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що в укладеному між сторонами договорі взагалі відсутня така складова.
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1-2 статті 12 ЦПК України). 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3-4 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів (стаття 76 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1) анкету-заяву ОСОБА_1 від 04.05.2010 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яка містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.12);
2) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.13);
3) Умови та Правили надання банківських послуг (38);
4) розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04.05.2010 ОСОБА_1 станом на 10.09.2020 (а.с. 4-9);
5) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а.с.10);
6) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 11);
7) виписку за договором № б/н станом на 10.09.2020 на ім`я ОСОБА_1 (а. с.47-52).
З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею анкети-заяви від 04.05.2010.
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, яка завірена працівником банку юрисконсультом Кіріченком В.М., відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.
З наданої банком виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вона неодноразово користувалася кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення заборгованості. 
       Також, з наданої банком виписки по рахунку вбачається, що в період з 13.10.2014 по 01.04.2020 ОСОБА_1 було використано суму кредитних коштів в розмірі 31 204,60 грн, а внесено коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 35 723,46 грн.
Виходчи з наведеного, ОСОБА_1 використала меншу суму, ніж було внесено згідно кредитного договору № б/н від 04.05.2010 за тілом кредиту, а саме: 35 723,46 грн - 31 204,60 грн = (залишок коштів 4 518,86 грн).
Зі змісту розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, доданого до позовної заяви, вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 13.10.2014 по 01.04.2020 грошові кошти зараховані банком, не лише на погашення заборгованості за тілом кредиту, а також і на погашення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом.
Такі обставини свідчать, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та Правилах надання банківських послуг та виходять за межі укладеної між банком та відповідачем письмової домовленості, а тому вказані розрахунки не можуть бути взяті до уваги судом.
З урахуванням викладеного та аналізуючи надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що наданими позивачем анкетою-заявою від 04.05.2010, довідкою про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 в сукупності з випискою по рахунку за договором на ім`я ОСОБА_1 підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, здійснення нею витратних операцій за рахунок коштів банку, а також сплату заборгованості.
Вказане свідчить про повне погашення ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту (простроченого) за рахунок внесеної нею суми протягом строку дії кредитного договору. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність права АТ КБ «Приватбанк» вимагати захисту своїх майнових прав у передбачений законом спосіб - шляхом зобовязання боржника виконати обовязок з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредитом в розмірі 11 982,72 грн, оскільки використаних відповідачем кредитних коштів за період з 13.10.2014 року по 01.04.2020 року (відповідно до виписки а.с.47-52) з вирахуванням комісії за обслуговування і процентів за використання кредитного ліміту 31 204,60 грн, та загальною сумою коштів, внесених нею на погашення кредитної заборгованості за вказаний період часу 35 723,46 грн, що відповідає наступному розрахунку: 35 723,46 грн- 31 204,60 грн = (залишок коштів 4 518,86 грн). 
Інші витрати, а саме: комісія за обслуговування та проценти за використання кредитного ліміту не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не прописані в анкеті-заяві від 04.05.2010 року, а в даному випадку, довідка взагалі не підписана між сторонами.
Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Доведення умов кредитування і наявності заборгованості у відповідача є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують по суті висновки суду першої інстанції, а є лише підставою для часткової зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення, оскільки доводять факт недоцільності застосування в даному випадку такої підстави для відмови у задоволенні позову ,як його недоведеність, та необхідності відмови у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки відповідачем було повністю погашено перед АТ КБ «ПриватБанк вказану заборгованість. 

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з вищевказаних підстав, дійшов помилкових висновків, не встановив всі обставини справи, а тому мотивувальна частина судового рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови в задоволенні позову, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2021 року змінити в частині мотивів для відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя         Л. М. Дьомич
Судді О.Л. Карпенко
А.М. Головань