П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2463/21	

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 23 квітня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті заступнику начальника відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури південного регіону України підполковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати), з 26.03.2020 року по 30.09.2020 року, в порядку та в розмірах передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити грошове забезпечення (заробітну плату) з урахуванням проведених виплат позивачу у період його служби на зазначеній посаді з 26.03.2020 року по 30.09.2020 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень:
- пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704;
- пункту 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України;
- пунктів 1, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» згідно з додатком 14 до цієї постанови;
- пунктів 1, 2 частини 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що проходив військову службу в органах військової прокуратури з 15.05.2018 року по 30.09.2020 року та його заробітна плата визначалась відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 та інших нормативно-правових актів, розмір якої був значно менший за розмір посадового окладу, визначеного Законом України «Про прокуратуру». У розрахунковому листі визначено, що протягом усього 2020 року для обчислення розміру його грошового забезпечення (заробітної плати) відповідачем застосовувався посадовий оклад, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, у розмірі 7660 грн., що у рази менше окладу, визначеного положеннями Закону України «Про прокуратуру», що призвело порушення прав і законних очікувань позивача. Посилаючись на правову позицію, викладену в Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 та те, що незалежність прокурорів є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності), позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України щодо не нарахування та не виплати заступнику начальника відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України підполковнику юстиції Головінському Володимиру Миколайовичу грошового забезпечення (заробітної плати), з 26.03.2020 року по 30.09.2020 року, в порядку та в розмірах передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» протиправною.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11, код ЄДРПОУ 38296363) провести перерахунок та виплатити грошове забезпечення (заробітну плату) ОСОБА_1 з урахуванням проведених виплат у період з 26.03.2020 року по 30.09.2020 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень: п.3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», п.2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, пунктів 1, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» згідно з додатком 14 до цієї Постанови.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмити повністю.
В обґрунтування скарги вказано, що суд першої інстанції всупереч ст. 7 КАС України, не застосував при вирішенні даної справи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури. Так, у ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про прокуратуру» п. 4 стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено. Апелянт наголошує на тому, що грошове забезпечення позивачу правомірно та як того вимагає п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ, нараховується та виплачується із застосуванням приписів постанов Кабінету Міністрів України: від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із змінами), від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (із змінами), від 15.06.1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» (із змінами). З огляду на вказане, на думку апелянта, у нього відсутні повноваження діяти всупереч вимогам Закону № 113-ІХ та виплачувати військовослужбовцям Військової прокуратури південного регіону України, у тому числі у ОСОБА_1 в період з 26.03.2020р. по день звільнення або дня створення обласних прокуратур, грошове забезпечення в порядку та в розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, апелянт також вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на примітку до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 704, зміст якої суперечить п. 4 Постанови №704. Оклад за військовим званням має визначатись саме від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, Судом встановлено, що ОСОБА_1 , підполковник юстиції, проходив військову службу в органах військової прокуратури з 15.05.2018 року по 30.09.2020 року.
Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №887к від 10.09.2020 року ОСОБА_1 з 10.09.2020 року звільнено з посади заступника начальника відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України та зараховано в розпорядження військового прокурора Південного регіону України для вирішення питання щодо проведення остаточного розрахунку та виключення із списків особового складу.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.09.2020 року №449 позивача звільнено з військової служби у запас за п.п. «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я).
Наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №88к від 30.09.2020 року, на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.09.2020 року №449, рапорту ОСОБА_1 , з 30.09.2020 року позивача звільнено з органів прокуратури та виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (а.с.18).
Відповідно до п.2, 10 Наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 року №66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)», перейменовано юридичну особу «Військова прокуратура Південного регіону України» у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. №113-ІХ, крім пункту 8, який набирає чинності з дня його оприлюднення.
Відповідно до наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур», днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року. 09.09.2020 року наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 опубліковано в газеті Верховної Ради України «Голос України».
Згідно довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 07.10.2020 року №21/24, позивач у період з 19.06.2018 року по 30.09.2020 року, тобто до моменту його звільнення, отримав наступні види грошового забезпечення із розрахунку: посадовий оклад - 7660,00 грн., оклад за військовим званням - 1410,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) - 4535,00 грн., надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (70%) - 9523,50 грн., надбавка за таємність (10%) - 255,33 грн. по 10.09.2020 року, щомісячна премія (40%) - 9353,53 грн. Також позивачу виплачена індексація по 30.09.2020 року у сумі 388,87 грн., базовий місяць - вересень 2017 року, грошова компенсація за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за стаж роботи в органах прокуратури нарахована за 108 календарних днів у сумі 120428,27 грн., одноразова грошова допомога нарахована у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років служби у сумі 468332,20 грн.; грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2020 рік позивач отримав (а.с.19). Вказана довідка видана у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020р. по справі № 6-р/2020, виходив з того, що заробітна плата прокурора регулюється спеціальним законом – Законом України «Про прокуратуру» та не може визначатись жодним іншим нормативно-правовим актом та складається із посадового окладу, премій, надбавок, у тому числі вислуги років, інших виплат передбачених законодавством. Відтак, у період з 26.03.2020р. по 30.09.2020р. не підлягали застосуванню вимоги п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, якими урегульовано питання виплати заробітної плати прокурора на підставі актів Кабінету Міністрів України та які за своїм змістом суперечать ст. 131-1 Основного Закону України. 
Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов висновку про протиправне не нарахування та невиплату грошового забезпечення позивачу відповідно до вимог ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», та відповідно обґрунтованість позовних вимог.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, в тому числі він містить положення щодо умов звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора визначено Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII (надалі – Закон України №1697-VII).
У відповідності до приписів ч.1 ст.49 Закону № 1789-XII, заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів.
Згідно з частиною 1 статті 81 Закону №1697-VII у редакції до прийняття Закону України №113-ІХ від 19.09.2019р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У контексті положень частини 2 статті 81 Закону №1697-VII, аробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Як встановлено ч. 3 ст. 81 вказаного вище Закону №1697-VII, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з ч.ч. 7-9 ст. 81 закону №1697-VII, прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VIII внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 26, згідно якого норми і положення статті 81,частин шістнадцятої,сімнадцятої,вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VIII від 28 грудня 2014 року встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2015 рік; положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням. 
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників органів прокуратури була визначена постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року та № 1013 від 09 грудня 2015 року, у п. 1 якої затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-7.
Відповідно до вказаної постанови, зокрема пунктами 2, 6, надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також закріплено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.
Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В силу п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 - положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Як свідчать матеріали справи, обраховуючи грошове забезпечення (заробітну плату) позивача у спірному періоді, відповідач взяв за основу розмір місячного посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», посилаючись при цьому на норму абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113).
Колегія суддів звертає увагу, що 19 вересня 2019 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX, який набрав чинності 25.09.2019р.
Вказаним Законом № 113-IX було внесено ряд змін зокрема у ЗУ «Про прокуратуру», а саме: 
у частині 3 статті 6 слова "регіональних та місцевих" замінити словами "обласних та окружних";
2 у  статті 7: 
-          1) у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: "1) Офіс Генерального прокурора"; у пункті 2 слово "регіональні" замінити словом "обласні"; у пункті 3 слово "місцеві" замінити словом "окружні"; пункт 4 виключити; 
-          2) частини другу і четверту викласти в такій редакції: "2. У разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури. 
-          Перелік, утворення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором";
У статті 81:
-          у частині другій: абзац четвертий викласти в такій редакції: "Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці"; доповнити абзацом п`ятим такого змісту: "Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік";
-          частину третю викладено в такій редакції: 
-          "3. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».
У відповідності до п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України" (п.4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення Закону України №113-ІХ).
Колегія суддів зазначає, що у своєму рішенні №6-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що спеціальне нормативне регулювання заробітної плати прокурора, закріплене частиною першою статті 81 Закону, за якою заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Наділивши Кабінет Міністрів України повноваження ми встановлювати порядок та розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого положеннями статті 81 Закону України «Про прокуратуру» нормативне регулювання заробітної плати прокурора.
З урахуванням зазначеної правової позиції Конституційного Суду України, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта відповідача на те, що оплата праці прокурорів, які не пройшли атестацію здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 № 505, оскільки таке суперечить насамперед вимогам ЗУ «Про прокуратуру».
Окрім того, проаналізувавши наведені норми чинного законодавства, судова колегія звертає увагу й на те, що після прийняття Закону України № 113-ІХ від 19.09.2019р., приписами якого більшою мірою й мотивує свою позицію апелянт, положення статті 81 спеціального закону – Закону України «Про прокуратуру» не змінювались.
Виплата прокурору його заробітної плати, визначення посадового окладу тощо, не може залежати від факту його переведення до Офісу Генерального прокурора, обласних чи окружних прокуратур.
Водночас, закріплення у ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на 2020р.), розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, означає введення етапу запровадження збільшення розміру посадового окладу прокурора, який пов`язаний із прийняттям рішення Генерального прокурора про початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.
Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 прийнято 26.03.2020 року, тому право на отримання заробітної плати у відповідності до ст. 81 Закону №1697-VІІ виникає з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020 року.
Підсумовуючи встановлені спірні обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість застосування до визначення посадового окладу позивача у період з 26.03.2020р. приписів постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р., оскільки застосуванню зі вказаної дати підлягали приписи ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
Отже, грошові кошти, які були недоотримані позивачем, підлягають перерахунку та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 року та з урахуванням визначеного ст.81 Закону №1697-VІІ розміру.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вказаним вище вимогам судове рішення відповідає.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, є несуттєвими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Південного регіону – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі №420/2463/21- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Димерлій О.О.