Ухвала
Іменем України
23 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 735/551/21
провадження № 51– 5471 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 про відмову у відкритті провадження,
встановив:
Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту строком на 1 місяць.
Суддя Чернігівського апеляційного суду ухвалою від 11 жовтня 2021 року, керуючись положеннями ст. 394 КПК, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого                        (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор указуючи на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанцій порушення, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість зазначеного судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом постановленого щодо  ОСОБА_5  судового рішення, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. 
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим                               ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                   ОСОБА_3