ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13440/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2021 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів – Сорочка Є.О., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року адміністративного позов задоволено частково, а саме зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року. У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) №61 від 27.03.2020 генерал-лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з бойової підготовки – начальника управління бойової підготовки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, звільненого з військової служби наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 23.03.2020 №135 у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я), відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з правом носіння військової форми одягу, виключено з 27.03.2020 із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою від 07.08.2020, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року, надати довідку про нарахування йому індексації грошового забезпечення за вказаний період, а також надати інформацію стосовно перебування на даний час на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 із зазначенням відповідних адресних даних та коду ЄДРПОУ.
Листом військової частини НОМЕР_2 від 03.09.2020 №1/4718 позивачу повідомлено, що у межах наявного фінансового ресурсу виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у період квітень 2016 – листопад 2018 року не здійснювалась, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2016 по 30.11.2017 не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає. Також, у вказаному листі зазначено, що військова частина НОМЕР_2 вела самостійне фінансове господарство до 31.12.2019, водночас, в зв`язку з організаційними заходами в Збройних Силах України відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 №39140, військова частина НОМЕР_2 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та встановленим порядком зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з 01.01.2020.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, позивач звернувся з позовом до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту – Закон №2011-XII).
Згідно статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, зокрема, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 №1282-XII (далі по тексту – Закон №1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Приписами статті 2 Закону №1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно частини першої статті 4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (частина перша). Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга).
Статтею 18 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 №2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно статті 19 зазначеного Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Кабінетом Міністрів України затверджено постанову “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078), пунктом 2 якого визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків абзац перший). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий). Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій). Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий).
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення). 
При цьому суд зазначає, що положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, водночас, виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Також, з аналізу наведених вище норм убачається, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.11.2007 №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” (набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018), якою встановлювались підвищені посадові оклади військовослужбовців.
Втім, підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовцям після 01.01.2008 і до 31.03.2018, не відбувалося.
При цьому збільшення у січні 2016 року щомісячної грошової винагороди не є підвищенням тарифних ставок (окладів), що є підставою для визначення базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Крім того, щомісячна додаткова винагорода військовослужбовцям не є постійною величиною, а з 01.03.2018 скасована взагалі, відповідно, така складова грошового забезпечення не впливає на розмір індексації грошового забезпечення.
Таким чином, нарахування індексації має здійснюватись до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке, як встановлено судом, відбулось у березні 2018 року, на підставі наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 “Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України”.
Отже, доводи позивача про те, що базовими місяцями при проведенні індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, є обґрунтованими.
Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, у період з квітня 2016 року по листопад 2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка з 01.01.2020 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року.
Втім, військовою частиною НОМЕР_2 повідомлено позивачу, що у межах наявного фінансового ресурсу виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у запитуваний період не здійснювалась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає.
При цьому згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2020 щодо виплати індексації ОСОБА_1 за період перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 з 29.04.2016 по 04.12.2017, індексація грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року не виплачувалась.
Відтак, з урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.
Водночас, як встановлено судом, військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 лише з 01.01.2020, відповідно, військова частина НОМЕР_1 не допускала протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року. При цьому суд зауважує, що позивач звертався із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення безпосередньо до військової частини НОМЕР_2 , а не до військової частини НОМЕР_1 . Відтак, з урахуванням наведених обставин суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року.
Втім, зважаючи на протиправну невиплату військовою частиною НОМЕР_2 позивачу індексації грошового забезпечення за наявності правових підстав для такої виплати, враховуючи ту обставину, що з 01.01.2020 військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, суд зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України “Про оплату праці”) роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Аналогічну за змістом правову позицію щодо незастосування до спірних відносин будь-яких строків звернення до суду висловлено також Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 26.11.2019 у справі №340/184/19.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скарги Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Є.О.Сорочко

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк