ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/5185/20 
Номер провадження 22-ц/816/1420/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М., 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Виконавчий комітет Сумської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2021 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 15 липня 2021 року, 

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач у серпні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради на його користь завдану йому моральну шкоду шляхом неправомірної бездіяльності допущеної в період з 20 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року та прийняттям протиправного рішення № 265 від 16 травня 2017 року в розмірі 2359066 грн. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що 10.10.2016 року він та ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з поділом об`єкту нерухомого майна. Відповідач тривалий час не розглядав його заяву і лише 16.05.2017 року прийняв протиправне рішення № 265, яким йому відмовив. Вказує, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2017 року по справі № 591/2893/17 визнано бездіяльність відповідача щодо не вирішення його заяви. Скасовано рішення відповідача за № 265. Вказане рішення набрало законної сили. Зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, оскільки він зазнав стресу, відчуває почуття гіркоти та душевного болю від утиску його прав та свобод. Постійно знаходився в пригніченому стані, страждав від порушення звичайного способу життя. Вказує, що розмір завданої йому моральної шкоди він оцінює в сумі 2359066 грн.
Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану проявом неправомірної бездіяльності, допущеної за період з 20 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року в сумі 500 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 00 грн. 17 коп.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність бездіяльності відповідача було встановлено судовими рішеннями, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виражається в душевних переживаннях, порушенні звичайного способу життя та вимагала від нього додаткових зусиль для вирішення порушеного ним питання. При цьому суд не прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди на підставі методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань, оскільки позивачем не доведено, що вказаний розрахунок було зроблено особою, що володіє спеціальними знаннями. За таких обставин, суд з врахуванням конкретних обставин справи, характеру та об`єму заподіяних позивачу моральних страждань вважав за необхідне стягнути на його користь 500 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити оскаржуване рішення в частини розміру стягнутої моральної шкоди та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 2359066 грн. 00 коп. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд не встановив та не дослідив розміру компенсації завданий йому моральних страждань по прийнятому відповідачем протиправному рішенню, прояв дискримінації та нанесення йому образи і отримання легкої шкоди його здоров`ю. Вказує, що відповідачем було повторно, свідомо та направлено проявлено неправомірну бездіяльність і прийнято протиправне рішення. Крім того, при встановленні розміру компенсації завданих йому моральних страждань суд не навів відповідних розрахунків з яких він виходив. Вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги наданий ним розрахунок, оскільки позивачеві не забороняється їх робити.
Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами, що викладені в апеляційній скарзі та зазначає, що судом безпідставно відмовлено відповідачу в застосуванні строку позовної давності для стягнення моральної шкоди, оскільки позивач звертався до суду як власник нерухомого майна, якому відмовили в задоволенні його заяви, а тому позов спрямовано на захист прав на майно та похідних від нього прав. Крім того, стягнута судом сума моральної шкоди є необґрунтованою. Вказує, що методика на яку посилається позивач підлягає використанню саме при проведенні експертного дослідження, проте відповідачем не було надано до суду доказів того, що наданий ним розрахунок зроблено особою, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи та має кваліфікацію експерта. Зазначає, що відповідач не навів в чому саме полягають його моральні страждання. Просив скасувати рішення суду першої інстанції, застосувати строк позовної давності в даній справ та відмовити в задоволенні позову.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що  відповідачем не визнається присуджена судом сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн і він з цим погоджується, оскільки приймаючи протиправні рішення  відповідач проявив дискримінацію, наніс йому образу, наслідок чого йому завдана шкода здоров`ю., а присуджений розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає  вимогам розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З огляду на те, що відповідачем не було подано апеляційної скарги, то заявлені ним у відзиві вимоги апеляційним судом не розглядаються, а рішення суду переглядається в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог.
Позивач в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та просив в її задоволенні відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:
Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2016 року ОСОБА_1 разом із  ОСОБА_2 звернулися до Виконавчого комітету Сумської міської ради із заявою про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку з його поділом.
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.05.2017 року № 265 заявникам відмовлено у присвоєнні поштової адреси нежитловим приміщенням у зв`язку з несплатою орендної плати за землю. 
Однак, за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2017 року по справі № 591/2893/17 задоволено спільний  позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і визнано неправомірною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо не вирішення їх  заяви  про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 від 10.10.2016 року, допущеної в період з 20.12.2016 по 16.05.2017 року. Скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 265 від 16 травня 2017 року «Про відмову в присвоєнні поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 ».
Згідно рішенню Сумського окружного адміністративного суду  від 17.01.2020р., яке набрало законної сили  на користь позивача було стягнуто з  відповідача моральна шкода  у розмірі 2000 грн, внаслідок неправомірних дій, яка полягала у невирішенні  заяви позивача про присвоєння поштової адреси його власного об`єкту нерухомого майна  у період з 23.01.2018 по 01.07.2019р. 
Відповідно до наказу Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 18.09.2019 року № 98-а « Про зміну адреси об`єкту нерухомого майна, що розташований по АДРЕСА_1 » змінено адресу: АДРЕСА_1 , об`єкту нерухомого майна – нежитловому приміщенню загальною площею 1298,8 м2 (літера А-ІІІ згідно з даними технічного паспорту від 27.08.2019), що знаходиться у власності ОСОБА_1 , за результатами поділу, на адресу: АДРЕСА_1 . Рекомендовано заявнику у встановленому законодавством порядку внести відповідні відомості (зміни) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В частині 1 ст. 1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної майнової (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. 
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд в постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. В зазначеній постанові Верховний Суд також дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачем в період з 20.12.2016 по 16.05.2017 року було допущено бездіяльність що полягала у не вирішенні спільної заяви ОСОБА_1 про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 від 10.10.2016 року і   вказана бездіяльність була визнана протиправною рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2017 року, яке набрало законної сили, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції було  враховане, що позивач є пенсіонером, тривалість періоду з 20.12.2016 року по 16.05.2017 року, за який він просить відшкодувати моральну шкоду,   через неправомірно не вирішення відповідачем  його заяви від 10.10.2016р. з подальшим прийняттям  незаконної відмови, глибину фізичних та душевних страждань, характер немайнових втрат,  виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Незгода позивача з розміром моральної шкоди фактично зводить до переоцінки представленим ним доказів, які були ретельно дослідженні місцевим судом, їм була надана в сукупності відповідна правова оцінка. А тому  апеляційний суд погоджується з розміром визначеної судом першої інстанції моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не доведено розміру визначеної ним моральної шкоди та не наведено її розрахунок колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до положень  ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення розміру завданої моральної шкоди покладено саме на позивача. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про завдання позивачу моральної шкоди в більшому розмірі аніж визначено судом першої інстанції, а сам розрахунок позивача не є таким доказом в розумінні положень ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містять доказів нанесення позивачу образи чи застосування до нього дискримінації.
При цьому колегія суддів зауважує, що разом із визнанням бездіяльності протиправною, Зарічним районним судом було скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 265 від 16 травня 2017 року «Про відмову в присвоєнні поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 » чим фактично права позивача було поновлено, а тому доводи останнього, що сам факт прийняття рішення органом місцевого самоврядування в межах наданий йому дискреційних повноважень, за яким він і звернувся до відповідача, завдає йому моральної шкоди є безпідставними.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд 

                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий -                                                                                              С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                          О.Ю. Кононенко

                                                                                                                     О.І. Собина