УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/3080/20
Провадження № 22-ц/4820/1634/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа Гарант») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_1 зазначив, що 11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 410D» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Н-3 Житомир-Чернівці, не переконався в безпеці зміни напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала її смерть. Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «СК «Альфа Гарант» за полісом обов`язкового страхування №АК/6968975. У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 позивач як її син поніс витрати на поховання, крім того йому завдано моральної шкоди.
Всупереч вимог ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) ТДВ «СК «Альфа Гарант» відмовилося відшкодувати позивачеві 18 000 грн витрат на поховання та 44 676 грн моральної шкоди, а всього - 62 676 грн. Оскільки ТДВ «СК «Альфа Гарант» прострочило виплату страхового відшкодування, то в силу п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-ІV воно має сплатити позивачеві пеню у розмірі 6 169 грн 99 коп.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на свою користь 62 676 грн страхового відшкодування та 6 169 грн 99 коп. пені.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд залучив ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 62 676 грн страхового відшкодування та 8 500 грн витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на користь держави 826 грн 60 коп. судового збору.
Суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТДВ «СК «Альфа Гарант». За наслідками страхового випадку ТДВ «СК «Альфа Гарант» зобов`язано відшкодувати позивачеві понесені витрати на поховання та завдану моральну шкоду. Оскільки ОСОБА_1 не надав відповідачеві необхідні документи для здійснення страхового відшкодування, то його вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 одержав відшкодування витрат на поховання від винуватця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 , і не подав ТДВ «СК «Альфа Гарант» усі необхідні документи для здійснення страхової виплати, внаслідок чого підстави для страхового відшкодування відсутні. Суд першої інстанції не врахував цих обставин, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення пені, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 і рідною сестрою ОСОБА_2 
12 жовтня 2017 року ТДВ «СК «Альфа Гарант» і ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/6968975), за умовами якого ТДВ «СК «Альфа Гарант» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz 410D» реєстраційний номер НОМЕР_1  на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 13 жовтня 2017 року до 12 жовтня 2018 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн (франшиза - 1 000 грн).
11 жовтня 2018 року близько 11 години ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 410D» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Н-3 Житомир-Чернівці, в с. Слобідка-Рахнівська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, на порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (пп. «б», «д»), 10.1, 12.4, розд. 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, перевищив допустиму швидкість руху, не переконався в безпеці зміни напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину справа наліво стосовно напрямку руху автомобіля.
В результаті наїзду ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.
Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2019 року ОСОБА_3  визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_1 поніс витрати на поховання померлої ОСОБА_4 , зокрема на проведення обрядових дій, оплату ритуальних послуг та облаштування могили, у розмірі 18 000 грн.
17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа Гарант» з заявою про страхове відшкодування, натомість відповідач не здійснив страхової виплати.

а) щодо зобов`язання з виплати страхового відшкодування

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, яка пов`язана з використанням транспортних засобів.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України від 7 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом №1961-ІV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
В силу ст. 3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає майнова відповідальність застрахованої особи, страховик повинен відшкодувати оцінену шкоду в межах ліміту своєї відповідальності. 
З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої  ОСОБА_4  загинула, а ОСОБА_1  поніс витрати на її поховання та зазнав душевних страждань. Шкоди ОСОБА_1  завдано неправомірними діями ОСОБА_3 , цивільна відповідальність якого була застрахована відповідачем, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ТДВ «СК «Альфа Гарант» зобов`язане відшкодувати позивачам ці збитки в межах ліміту відповідальності страховика.

б) щодо страхового відшкодування та його розміру

Статтею 23 Закону №1961-ІV встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1).
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3).
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5).
Враховуючи наслідки дорожньо-транспортної пригоди, ТДВ «СК «Альфа Гарант» зобов`язане відшкодувати ОСОБА_1 шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_4 , а саме:
1) витрати на поховання ОСОБА_4 (п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 18 000 грн, які підтверджуються накладною від 12 жовтня 2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 12 жовтня 2018 року (а.с. 20);
2) моральну шкоду у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_4 (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 44 676 грн (3723х12).

в) щодо відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-ІV встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;  документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;  довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;  документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;  свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;  документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;  документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;  відомості про банківські реквізити заявника (за наявності) (п. 35.2 ст. 35 Закону №1961-ІV).
За змістом пп. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону №1961-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №85/96-ВР отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні, є підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Матеріали справи не містять достатніх і достовірних доказів про те, що позивачі одержав від ОСОБА_3 відшкодування витрат на поховання.
Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2019 року, в якому містяться посилання на добровільне відшкодування обвинуваченим завданих збитків, не створює преюдиційності цієї обставини та є обов`язковим для цивільного суду лише з питань чи мали місце дії, що призвели до настання страхового випадку, чи виникли вони з вини ОСОБА_3 як особи, відповідальність якої застрахована, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
До того ж, статтею 37 Закону №1961-ІV, який є спеціальним законом по відношенню до норм ЦК України та Закону №85/96-ВР, не передбачено такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як отримання вигодонабувачем відшкодування збитків від страхувальника або іншої особи.
Із заяви про страхове відшкодування та доданих до неї документів (а.с. 9-22) слідує, що ОСОБА_1 подав ТДВ «СК «Альфа Гарант» усі необхідні документи, які давали можливість відповідачеві встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, розмір заподіяної шкоди, а також здійснити страхову виплату.
З таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ТДВ «СК «Альфа Гарант» не мало правових підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Посилання ТДВ «СК «Альфа Гарант» на правомірність відмови у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування не відповідає закону.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то ТДВ «СК «Альфа Гарант» повинно відшкодувати ОСОБА_1 4 200 грн обґрунтовано понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року - без змін.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» (місцезнаходження - 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 32382598) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - 32356, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, село Дерев`яне; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 4 200 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Вдовичинський А.В.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 32