ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року                              м. Дніпро                             Справа №  904/5992/21
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Подобєда І.М.

розглянувши у  порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ 
в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця АТ "Українська залізниця"
на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р. 
(суддя Ярошенко В.І., м. Дніпро, повний текст рішення складено 25.08.2021р.) у справі 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ 
    в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця АТ "Українська залізниця", м. Дніпро 
про стягнення шкоди завданої недостачею, у розмірі 7 877,96 грн.
                                             ВСТАНОВИВ:
1.      Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "ЗАПОРІЖКОКС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", про стягнення шкоди завданої недостачею у розмірі 7 877, 96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виявленням недостачі вугілля кам`яного у вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404 під час перевезення вантажу та наявністю підстав відповідно до ст. ст. 110, 113, 114 Статуту, 314 ГК України, 924 ЦК України, для стягнення вартості виявленої нестачі,  у   розмірі 7 877, 96 грн. з відповідача, як перевізника.

2.     Короткий зміст оскаржуваного судового рішення  у  справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р. позовні вимоги задоволено  - стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" 7 877, 96 грн. вартості недостачі вантажу та 2 270 грн. витрат зі сплати судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у  незбереженні вантажу, що перевозився  у вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 7 877, 96 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу  у  вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404 сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

3.      Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.   

4.     Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що судом не враховано положення ст. 115 Статуту залізниць України, за якою передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Скаржник вказує на те, що згідно наданої Позивачем копії накладної № 48313407, відправником вантажу є AT «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», проте матеріали справи не містять копії договору між вантажовідправником ДТЕК "Добропільська ЦЗФ" та вантажоодержувачем "ПрАТ "Запоріжкокс".
Скаржник вважає, що позивач не довів той факт, що дана поставка була виконана за договором № 19/157 від 04.07.2019р.. Вартість вантажу, на думку скаржника, також не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.
В підтвердження своїх доводів, апелянт посилається на п.  2.7. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», та зазначає, що згідно зі ст. ст. 924 ЦК України, 314 ГК України і ст. ст. 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу  у  розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.
Аналогічні доводи містяться і у відповіді на відзив Позивача.

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
            У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у   задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.
  В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначає, що відправником насамперед є вантажовласник товару (вантажу), який при передачі прав власності на товар (вантаж) складає документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу та інші відомості про товар (вантаж).
Матеріали справи містять документальні докази того, що ТОВ «Д.ТРЕЙДІНГ» є постачальником вугілля кам`яного, тому доводи Скаржника про те, що вартість вантажу повинна бути підтверджена документом відправника - АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», позивач вважає безпідставними та неправомірними. 

6.      Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/5992/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Кощеєв І.М., судді -  Чус О.В., Подобєда І.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021р.. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця АТ "Українська залізниця" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р. у справі № 904/5992/21 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 405грн. 00 коп.. 
Недоліки апеляційної скарги усунуто.
Розпорядженням керівника апарату суду від 11.10.2021р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу, для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тощо, визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів:  Чус О.В., Орєшкіної Е.В.
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України  у  порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними  у  справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.У  такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у  яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених  у  цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду  у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову  у  цій справі є  вимоги   про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця АТ "Українська залізниця" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р. у справі № 904/5992/21, для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.12.2021р., у зв`язку з виходом на роботу судді Подобєда І.М., - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/5992/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Подобєд І.М..

7.      Встановлені судом обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2019р. між Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдинг" (далі - постачальник) було укладено договір № 19/157 (далі - договір, арк. с. 25-29), відповідно до умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі - ресурс) за марочним складом, ціною та кількістю, які вказані у відповідних специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору, та на умовах, передбачених цим договором. 
Пунктом 1.2 договору визначено, що обсяги та строки (періоди) поставок ресурсу узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних специфікацій до даного договору.
Даний договір дії з моменту його підписання та скріплення печатками сторін до 30.05.2020р.; закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором (п.п. 10.4, 10.5 договору).
Додатковою угодую № 3 від 30.05.2020р. сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору до 31.12.2021р..
До договору сторонами було підписано специфікацію № 8 від 29.04.2021р. (арк. с. 31), в якій узгоджено поставку вугілля кам`яного Г (Г1) О-100 (код УКТ ВЕД-2701) ТУ 05.1-30641927-175 2018, у кількості 6 000 т, на загальну суму 14    432 256 грн., з ПДВ, на умовах поставки "FCA, станція відправлення" згідно з міжнародними правилами "Інкотермс" в редакції 2010 р. (п. 6 специфікації № 8 від 29.04.2021р.). Строки відвантаження та поставки: з 29.04.2021р. по 10.05.2021р. (п.п. 2, 3 специфікації № 8 від 29.04.2021р.). Вантажоодержувач - ПрАТ "Запоріжкокс", станція Запоріжжя-Ліве. Реквізити вантажовідправника(ів): ПАТ     "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", станція "Добропілля" Донецької залізної дороги (п. 5 специфікації № 8 від 29.04.2021).
На виконання умов договору та вказаної вище специфікації за залізничною накладною № 48313407, зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було відправлено одержувачу - Приватному акціонерному товариству "Запоріжкокс" вантаж - вугілля кам`яне Г (Г1) О-100 у вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404 (арк. с. 14, 17). Також, вагон № 53563649 направлявся залізницею по досиланню за залізничною накладною № 47692561 (арк. с. 15).
Відповідно до вказаних накладних залізниця зобов`язалась доставити вантаж Приватному акціонерному товариству "Запоріжкокс" на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.
Відповідно до положень ст.с. 2, 3, 6, 37 Статуту залізниць України (далі - Статут), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, підприємств, які користуються залізничним транспортом; регламентує організацію та основні умови перевезення вантажів; дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом, в тому числі і вантажів; під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, яка визначається останнім.
Накладна - основний перевізний документ, який надається залізниці відправником разом з вантажем, вона є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Уклавши з залізницею угоду на перевезення вантажу, відправник визнав тим самим обмеження та особливості, що встановлені Статутом, щодо меж відповідальності перевізника і вантажовідправника та погодився з ними.
У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
При надходженні вагонів на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, на підставі актів загальної форми № 7512 від 09.05.2021р. станції  Чаплине Придніпровської залізниці, № 43075 від 11.05.2021р. станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці № 43076 від 13.05.2021р. станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, було проведено комісійну видачу вантажу вантажоодержувачу з перевіркою маси у вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404 відповідно до ст. 24 Статуту. Під час зважування вагону виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладних.
Згідно з комерційним актом № 454201/26/605 від 09.05.2021р. при зважуванні вагону                   № 53563649 на справних 150-ти тонних вагонних вагах на станції Чаплине ЗАЗ № 1465 (держ. повірка 12.03.2021р.) виявилося: брутто 86 000 кг тара 21 100 кг нетто 64  900 кг, що менша документа на 1 500 кг. Згідно документа значиться вугілля кам`яне марки Г-Газовий. Висота шапки 120 мм. Вантаж у твердому стані, вантаж маркований та ущільнений скребковим розрівнювачем п`ять борозн. Вага визначена відправником на вагонних вагах 150-т) зав. № 078 ВВЄТ-150-ТД2, брутто не вказано, тара 21 100 кг, нетто 66 400 кг. Фактично виявлено: виїмка над 5, 6 люками довжиною 3, 0 м на ширину вагона, глибиною 0, 2 м. Навантаження нижче бортів 10-20 см марковано повздовжньою борозною, в місці виїмки маркування відсутнє, люки зачинені, течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага вагону підтвердилася, вантаж якого бракує у вагоні вміститися міг. Зав. вантажним двором по штатному розкладу відсутній, зважування здійснювала ПР ПВ Шевцова Г.М. в присутності ДСЗ Усік А.О. ПР ПВ Дем`яненко М.В (арк. с. 16).
У розділі "Є" (Відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції) комерційного акту зазначено: 13.05.2021р. при переважуванні ваги вантажу різницю проти цього акту не виявлено.
Відповідно до комерційного акту № 460005/607 від 13.05.2021р. зафіксовано, що вагон                  № 61012988 вантажопідйомністю 70 т прибув поїздом № 9533. На станції Запоріжжя Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, прибулого груповою відправкою, вказаною на лицьовій стороні даного акту, агентом комерційним ОСОБА_2 , прийомоздавальником заводу ОСОБА_3 , слідчим Заводського ВП Рябошапка А.О., у присутності заступника начальника станції Тетері О.М., зі зважуванням вагону на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 085, огляд-перевірка 12.05.2021р.. За документом значиться 3 напіввагонів загальною масою 201  500 кг, у вагоні № 61012977 значиться тара 23300/21300 кг, нетто 68  000 кг. Фактично виявилось брутто 87  150 кг, тара з документу перевірена 21  300 кг, нетто 65  850 кг, що менше документу на 2150 кг. У комерційному відношенні навантаження на рівні бортів, шапкоподібне, ущільнене. Вантаж маркований та ущільнений повздовжніми борознами, що відповідає перевізному документу. Над 1-7-ми люками порушене маркування, виїмка довжиною 1050 см, шириною 280 см, глибиною 10-15 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися (арк. с. 18-19).
За даними комерційного акта   № 460005/608 від 13.05.2021р. вагон № 59954404 вантажопідйомністю 70 т прибув поїздом № 9533. На станції Запоріжжя Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, прибулого груповою відправкою, вказаною на лицьовій стороні даного акту, агентом комерційним ОСОБА_2 , прийомоздавальником заводу ОСОБА_3 , слідчим Заводського ВП Рябошапка А.О., у присутності заступника начальника станції Тетері О.М., зі зважуванням вагону на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 085, огляд-перевірка 12.05.2021р.. За документом значиться 3 напіввагонів загальною масою 201  500 кг, у вагоні № 59954404 значиться тара 23100/21300 кг, нетто 67  100 кг. Фактично виявилось брутто 86  750 кг, тара з документу перевірена 21  300 кг, нетто 65 450 кг, що менше документу на 1 650 кг. У комерційному відношенні навантаження на рівні бортів, шапкоподібне, ущільнене. Вантаж маркований та ущільнений повздовжніми борознами, що відповідає перевізному документу. Над 1-7-ми люками порушене маркування, виїмка довжиною 1050 см, шириною 280 см, глибиною 10-15 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися (арк. с. 20-21).
Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених   наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива в твердому стані. 
Судом встановлено, що у залізничних накладних №№ 48313407, 47692561 відсутні відомості про те, що вантаж був відправлений у вологому стані. З урахуванням норми природної втрати (1%), відповідна недостача концентрату вугільного (в твердому стані):  у вагоні № 53563649 під час перевезення становить 1 500 кг або 1, 5 т (1 500 кг - 664 кг); у вагоні № 61012977 під час перевезення становить 2 150 кг або 2, 150 т (2 150 кг - 680 кг); у вагоні № 59954404 під час перевезення становить 1 650 кг або 1, 65 т (1 650 кг - 671 кг).
Відповідно до умов п. 1.1 договору, ціна на вугільну продукцію, що підлягає поставці за цим договором, вказується в специфікаціях. 
Зі змісту п. 1 специфікації № 8 від 29.04.2021р. до договору вбачається, що базова ціна вугілля кам`яного марки Г (Г1) О-100 без ПДВ становить 2   004, 48 грн. за тону.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата ресурсу покупцем здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі, в розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем ресурсу, протягом 14 календарних днів з дати поставки ресурсу. 
Датою оплати ресурсу вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (пункт 5.3 договору). 
З наявного у матеріалах справи платіжного доручення № 4500010548 від 31.05.2021р. вбачається, що позивачем 31.05.2021р. було здійснено оплату за договором в сумі 5   644   558, 61 грн..
Згідно з вказаним рахунком-фактурою № 0405-6 від 04.05.2021р. до договору  фактична ціна поставленої позивачу вугілля кам`яного становить 1 998, 47 грн., без ПДВ.
Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, позивачем було розраховано вартість недостачі концентрату вугільного (вугілля кам`яного) під час перевезення, наступним чином:
- у вагоні № 53563649 - 1    998, 47 грн (вартість 1 т вугілля без ПДВ) х 0, 836 т (нестача з урахуванням норми природної втрати) = 1    670, 72 грн без ПДВ та 2    004, 86 грн з ПДВ;
- у вагоні № 61012977 - 1    998, 47 грн (вартість 1 т вугілля без ПДВ) х 1, 47 т (нестача з урахуванням норми природної втрати) = 2    937, 75 грн без ПДВ та 3    525, 30 грн з ПДВ;
- у вагоні № 59954404 - 1    998, 47 грн (вартість 1 т вугілля без ПДВ) х 0, 979 т (нестача з урахуванням норми природної втрати) = 1    956, 50 грн без ПДВ та 2    347, 80 грн з ПДВ;
Враховуючи викладене, вартість виявленої недостачі у вагонах №№ 53563649, 61012977, 59954404, з урахуванням норми природної втрати, становить 7  877, 96 грн. 
Вказану суму вартості недостачі вантажу позивач просить стягнути з відповідача, що і є причиною виникнення спору.
Щодо заявлених позивачем вимог  про стягнення заборгованості  у   розмірі 7  877, 96  грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що   позовні вимоги  підлягають задоволенню.

8.       Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у  ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та  вимог  апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише  у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами  апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та  вимог  апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно апеляційного розгляду у  цій справі є ухвалене судове рішення в частині правомірності нарахування та стягнення вартості нестачі вантажу  з відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог  з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно ч.1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 ГК України підтверджується складанням транспортної накладної.
Відповідно до ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до  вимог  законодавства.
Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Частиною 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із ч. 4 ст. 909 та ст. 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, в даному випадку, норми Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання відшкодування збитків внаслідок нестачі вантажобагажу.
Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 із змінами, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 р.№1973.
Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у  розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Відповідно до ст. 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а  у  необхідних випадках - продезінфіковані  вагони  та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності  вагона  або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у  комерційному відношенні), то господарським судам  у  вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон  (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність  вагона  (контейнера)  у  комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність  вагона  чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у  комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності  вагона  (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію  у вагон (контейнер);  у  випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон  або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникли у  процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону  або контейнера; у  такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що  вагон  чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан  вагону  або контейнера і дати їм відповідну оцінку.
За приписами ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність   у  розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Згідно з ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу  у  разі коли вантаж прибув  у  непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.
За п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у  розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його  недостачі.
Згідно з п.115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у  визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі  (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: … 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо.
З наведених норм вбачається, що  у  встановлений відсотковий показник входить не тільки природна втрата, а й граничне розходження  у  визначенні маси нетто (похибка ваг), а отже недостача маси вантажу, за які відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням такого граничного розходження.
Відповідно до ст. 610, 614 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно зі ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.  У  транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника  у  втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:  у  разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Відповідно до ст. 924 ЦК України,, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.
Відповідно до положень ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними  у  транспортних документах.
Відповідно до ст. 130 Статуту, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають  у  разі  недостачі,  псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.
Враховуючи вище наведене та встановлення обставин невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена  у  накладних, що підтверджується належними доказами, а саме комерційними актами №454201/26/605 від 09.05.2021р. та № 460005/607 від 13.05.2021р. та № 460005/608 від 13.05.2021р., не надання відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів втрати вантажу не з його вини, а також здійснення позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми збитків, з урахуванням вартості товару та норми природної втрати маси вантажу із застосуванням 1 % маси, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 7  877, 96 грн. - вартості нестачі вантажу.
Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків  у  разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала  у  зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).
        Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність як доказу, рахунку-фактури № 0405-6 від 04.05.2021р. виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" для оплати товару ПрАТ "Запоріжкокс" з тих підстав, що за залізничною накладною відправником товару вказано АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 Статуту, вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.
Тобто, у документі на перевезення вантажу (накладній) зазначається саме вантажовідправник. При цьому, вантажовідправником може бути як безпосередній вантажовласник, так і будь-який інший відправник вантажу. Поняття постачальника та вантажовідправника не є тотожними.
Відповідно до п. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. В цьому пункті не зазначено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника. У залізничній накладній не вказується вартість вантажу.
Фактично вантажовідправником і постачальником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг", що і підтверджується договором від 04.07.2019р. № 19/157т та  рахунком-фактурою №0405-6 від 04.05.2021р..
Слід також зазначити, що відправником товару (вантажу) може бути його власник, або інша особа, якій доручено передати вантаж разом із перевізними документами перевізнику.
Таким чином, наявна в матеріалах справи копія рахунку-фактури № 0405-6 від 04.05.2021р., визнається судом апеляційної інстанції належним і допустимим доказом в підтвердження кількості і вартості поставленого товару.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази (Договір, Специфікація, рахунок-фактури постачальника, залізнична накладна, комерційний акт, розрахунок Позивача), та встановлені в ході судового розгляду обставини, як судом першої так і апеляційної інстанції, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування вимог  апеляційної скарги, як такі, що спростовуються матеріалами справи, і тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
    У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися  у  світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення  у  судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у  справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у  своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як  вимога  надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у  державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки  у  світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як  у  матеріально-правовому, так і  у  процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.", Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх  вимог  і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10.    Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно  вимог  ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р.  у  справі № 904/5992/21 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню  у  зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

  Головуючий суддя                                                                     І.М. Кощеєв

  Суддя                                                                                         О.В. Чус

    Суддя                                                                                        І.М. Подобєд