УХВАЛА

01 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  903/133/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю., розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк)
на рішення господарського суду Волинської області від 15.07.2021
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021
зі справи № 903/133/21
за позовом приватної фірми «Ельбе» (далі - Фірма)
до Банку,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, 
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2021 (згідно з відміткою «Укрпошта Експрес») Банк звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 15.07.2021 в частині стягнення з Банку на користь Фірми витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та заяву Фірми залишити без задоволення та/або без розгляду і скасувати повністю постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2021 зі справи № 903/133/21. 

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

За приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 

Тобто в касаційній скарзі має бути викладено, неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, із вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норми права (пункт, частина, стаття), яку саме суди першої та (або) апеляційної інстанцій застосували без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підставою касаційного оскарження судових рішень Банк у касаційній скарзі зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись при цьому на постанови Верховного Суду, у яких, на його думку, викладені висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які не враховані судами попередніх інстанцій у прийнятті оскаржуваних рішень. Однак, які саме норми матеріального чи процесуального права, на думку скаржника, суди не застосували або неправильно застосували у прийнятті оскаржуваного рішення, скаржник не зазначає. 

При цьому посилання скаржника на конкретні висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не дають підстав встановити, щодо яких норм права у подібних правовідносинах вони застосовуються. 

Отже, касаційна скарга за змістом не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки в силу приписів абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України скаржник не зазначає, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) застосували суди попередніх інстанції без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до пунктів 4 та 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинні бути зазначені судові рішення, що оскаржуються, та вимоги особи, яка подає скаргу.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, зокрема, її вступної та описової частин, Банк зазначає, що він оскаржує постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі № 903/331/21, а в прохальній частині касаційної скарги скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі 903/331/21. Разом з тим скаржник просить суд скасувати повністю рішення суду апеляційної інстанції, яким залишено без змін рішення місцевого суду про задоволення позову, а саме рішення скасувати частково.

Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень (передати справу повністю або частково на новий розгляд, ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції тощо). Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, а у вступній, описовій та прохальній частині касаційної скарги зазначені різні судові рішення, суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнити, яке саме судове рішення він оскаржує, та конкретизувати вимоги щодо їх оскарження з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, подана Банком касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 4 та 6 частини другої статті 290 ГПК України стосовно її змісту, а саме щодо зазначення судового рішення, що оскаржується, та вимог особи, яка подає скаргу.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Банку необхідно усунути недоліки касаційної скарги, шляхом подання заяви про усунення недоліків, а саме: 
- виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) з вказівкою на конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку застосували суди попередніх інстанції без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах;
- зазначити, які повноваження суду касаційної інстанції скаржник просить застосувати за результатами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень та уточнити, яке саме судове рішення він оскаржує.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення господарського суду Волинської області від 15.07.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 зі справи                 № 903/133/21 залишити без руху.

2. Надати акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ,                  вул. О. Копиленка, 6. 

3. Роз`яснити акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                      Б. Львов