Справа № 442/6611/20                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.  
Провадження № 22-ц/811/1243/21                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В. 
секретаря: Скакун І.А.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту на нерухоме майно, 
ВСТАНОВИЛА:
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  звернувся з позовом до відповідача, в якому просив скасувати заборону (арешт) на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності  ОСОБА_1 , зареєстровану 11.09.2012 за №12975746 реєстратором - Львівська філія державного підприємства “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП 26605439) 20.05.2011, реєстраційний номер обтяження 12975746. Позов мотивував тим, що ОСОБА_1  є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У січні 2020 року останній дізнався про те, що на квартиру накладено арешт, у зв`язку з чим звернувся до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із проханням зняти такий. Однак отримав відповідь, що матеріали виконавчого провадження, на підставі якого було накладено арешт, знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання та рекомендовано звернутись до суду. Заборона на нерухоме майно зареєстрована 11.09.2012 за №12975746 реєстратором: Львівська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП 26605439, ;20.05.2011, державний виконавець ВДВС Дрогобицького МРУЮ Фурдига В.О., реєстраційний номер обтяження 12975746. Накладена заборона на належне ОСОБА_1 на праві власності майно позбавляє права реалізувати свої права, як власника нерухомого майна. Обтяження у вигляді арешту майна створює перешкоди останньому у здійсненні його права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Згідно даних АСВП, виконавче провадження №26605439, виконавчий документ - виконавчий лист №2-13486/10 від 24.03.2011, завершено 28.03.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України “Про виконавче провадження“ та знищено за закінченням трирічного строку зберігання, як завершене виконавче провадження, відповідно до положень Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року позов представника позивача - Кінь Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 -  задоволено.
Скасовано заборону на нерухоме майно, а саме, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна 11.09.2012, реєстраційний номер обтяження - 12975746, реєстратор - Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП 26605439, 20.05.2011, державний виконавець ВДВС Дрогобицького МРУЮ Фурдига В.О., тип обтяження - арешт нерухомого майна.
Рішення суду оскаржив Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права. Вказує на те, що положення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, що діяла на момент винесенння постанов про повернення виконавчого документа стягувану) не передбачали зняття арешту накладеного на майно боржника у випадку винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Таким чином, твердження щодо обов`язку у державного виконавця зняти арешт майна боржника при винесенні постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП № 26605439 суперечить вимогам положень ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, які такого обов`язку не містять.
Зазначає, що оскільки станом на 04.03.2021, жодних повідомлень від стягувача ТзОВ «Житловий Альянс» чи боржника про сплату заборгованості згідно виконавчого листа № 2-13486/10 виданого 24.03.2011 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ТзОВ "Житловий Альянс" 116764, 97 грн заборгованості у відділ ДВС не надходило, кошти від боржника на рахунок відділу не надходили, рішення суду по справі № 2-13486/10 боржником ОСОБА_1 не виконано, то у Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Тахінного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відсутні правові підстави, передбачені положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», п.15 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконанні рішень для зняття арешту з майна боржника. Просить рішення суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. 
Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає. 
Матеріалами справи встановлено, що заборона на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна 11.09.2012 реєстратором - Львівська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП 26605439, 20.05.2011, державний виконавець ВДВС Дрогобицького МРУЮ Фурдига В.О., реєстраційний номер обтяження 12975746.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №227230244 від 07.10.2020, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу р.№487 від 26.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Кобак О.В.
Відповідно до листа №09-4583 від 30.01.2020, Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомив, що згідно даних АСВП виконавче провадження №26605439, виконавчий документ - виконавчий лист №2-13486/10 від 24.03.2011, завершено 28.03.2013 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України “Про виконавче провадження“ та знищено за закінченням трирічного строку зберігання, як завершене виконавче провадження, відповідно до положень Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що для продовження накладеного арешту не існує жодної правової підстави, заборона на майно чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження таким, а тому з метою захисту прав власника на вільне володіння та розпорядження майном, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги є під
Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту із спадкового майна. При цьому позов пред`явлено до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей «Про виконавче провадження; нормативно-правовий акт № 1404-VIII від 02.06.2016" 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».
Аналогічна правова позиція викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №235/2617/19 (провадження №61-7867св20).
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Сторонами в цивільному процесі, відповідно до ст.48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
За змістом указаної норми процесуального закону відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 17 квітня 2018 у справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Особа, в інтересах якої накладено арешт на відповідне нерухоме майно в рамках виконавчого провадження №26605439 за виконавчим листом №2-13486/10 від 24.03.2011 – є стягувач ТзОВ «Житловий Альянс»(а.с.10).
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений до особи, в інтересах якої накладався арешт на майно, тобто до стягувача – ТзОВ «Житловий Альянс». 
Проте ТзОВ «Житловий Альянс» не був залучений до розгляду справи, хоча спір стосується його прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні позову, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
У разі, якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача у задоволенні позову слід відмовити. Отже, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відтак, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити частково.
       Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року – скасувати. 
       Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту на нерухоме майно – відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:08.10.2021.

Головуючий          
       
Судді