Постанова
Іменем України
 
06 жовтня 2021 року
місто Київ
 
справа № 442/6508/17
провадження № 61-18311св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія»,
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» 
(далі - ПАТ «УІК») про стягнення:
-          суми банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу від 19 лютого 2015 року № 10-2328167 у розмірі 14 217, 71 євро, що за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову еквівалентно сумі 436 371, 00 грн;
-          відсотків за користування вкладом за період дії договору з 19 лютого 2015 року до 20 лютого 2016 року у розмірі 1 421, 77 євро, що еквівалентно сумі 43 637, 07 грн;
-          відсотків за користування вкладом понад строк дії договору з 21 лютого 2016 року до 03 вересня 2017 року у розмірі 2 177, 45 євро, що еквівалентно сумі 66 830, 45 грн;
-          3 % вартості послуг за кожен день прострочення за період з 21 лютого 2016 року до 03 вересня 2017 року у розмірі 239 284, 05 євро, що еквівалентно сумі 7 344 123, 76 грн;
-          3 % річних станом на 31 серпня 2017 року у розмірі 655, 57 євро, що еквівалентно сумі 20 120, 80 грн.
На обґрунтування позову посилалася на те, що 19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2328167, сума вкладу за яким становить 14 217, 71 євро, терміном дії з 19 лютого 2015 року до 20 лютого 2016 року та щомісячною виплатою процентів за користування вкладом.
Після закінчення строку дії договору вона звернулася до ПАТ «Укрінбанк» із заявою про виплату їй всієї суми банківського вкладу, однак така заява залишилась без належного реагування, чим порушено умови договору та вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, її права як вкладника та як споживача банківських послуг.
Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 13 липня 2016 року ПАТ «Укрінбанк» перейменовано (змінено назву) на ПАТ «Укрінком», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк».
Відповідно до рішення позачергових зборів ПАТ «Укрінком» від 28 березня 2017 року вдруге змінено свою назву на ПАТ «УІК».
Відповідно до рішення Господарського суду Луганської області від 31 травня 2017 року (справа № 913/335/17), яке набрало законної сили 13 червня 2017 року, ПАТ «УІК» є також правонаступником ПАТ «Укрінком», а тому позивач звернула свої позовні вимоги саме до ПАТ «УІК».
Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач надав відзив на позов, у якому посилався на безпідставність заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «УІК» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за заявою-договором про розміщення банківського вкладу від 19 лютого 2015 року № 10-2328167, у розмірі 14 217, 71 євро, що еквівалентно сумі 436 371, 00 грн, відсотки за користування вкладом у період дії договору у розмірі 1 421, 77 євро, що еквівалентно сумі 43 637, 07 грн, відсотки за користування вкладом понад строк дії договору з 21 лютого 2016 року до 03 вересня 2017 року у розмірі 2 177, 45 євро, що еквівалентно сумі 66 830, 45 грн, 3 % вартості послуги за кожен день прострочення з 21 лютого 2016 року до 03 вересня 2017 року у сумі 239 284, 05 євро, що еквівалентно сумі 7 344 123, 76 грн, 3 % річних за період з 21 лютого 2016 року до 03 вересня 2017 року у сумі 655, 57 євро, що еквівалентно сумі 20 120, 80 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «УІК» є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», з яким позивач уклала договір, і станом на день звернення до суду з позовом відповідачем не виконано в повному обсязі умови договору банківського вкладу та не повернуто кошти, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення з відповідача процентів за користування вкладом та пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, а також 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «УІК» про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2018 року відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
У задоволенні позову відмовлено з підстав подання позову до неналежного відповідача. Апеляційний суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зазначала, що після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом. Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ. Однак ПАТ «Укрінбанк» не доведено, що його стан як банку та діяльність відповідають або приведені у відповідність до вимог спеціального законодавства, яке регулює банківську діяльність. Протилежне також не спростовано доказами у справі. Судами не встановлено, а учасниками спору не доведено, що план заходів та план фінансового оздоровлення відповідного банку було виконано в повному обсязі. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки ПАТ «Укрінбанк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Укрінком», отже й ПАТ «УІК» не набуло прав банку.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_1 07 грудня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, залишити без змін заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2018 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:
-       оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
-       суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 
№ 14-61цс18), 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 (провадження № 12-17гс19), 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20), постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 15/368, 30 вересня 2020 року у справі № 405/1873/14-ц (провадження № 61-9690св18), 01 жовтня 2020 року у справі № 905/306/17, 15 жовтня 2020 року у справі № 910/12472/18.
Тож, серед підстав касаційного оскарження заявником рішення суду апеляційної інстанції зазначена та підстава, яка згадана у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У наданому відзиві ПАТ «УІК» просило касаційну скаргу залишити без задоволення.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19 лютого 2015 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-2328167, відповідно до якого банк прийняв у позивача грошові кошти (вклад) у сумі 14 217, 71 євро зі сплатою 10 % річних на строк до 20 лютого 2016 року.
25 лютого 2016 року ОСОБА_1 направила на адресу ПАТ «Укрінбанк» вимогу про повернення грошових коштів за цим договором вкладу, однак докази на підтвердження виконання банком вимог заявника в матеріалах справи відсутні.
01 жовтня 2015 року Правління НБУ ухвалило постанову № 659/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії проблемних», якою віднесено ПАТ «Укрінбанк» до категорії проблемних банків. Ця постанова НБУ не оскаржена та не скасована, отже, ПАТ «Український інноваційний банк» відповідно до постанови НБУ зберігає статус проблемного.
Постановою НБУ про неплатоспроможність банку 24 грудня 2015 року ПАТ «Укрінбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Фонду гарантування вкладів від 25 грудня 2015 року в цьому банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25 грудня 2015 року до 24 березня 2016 року (включно), призначено Уповноважену особу Фонду для здійснення цих повноважень.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року у справі № 826/1162/16 визнані незаконними та скасовані з моменту їх прийняття постанова НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, суд зобов`язав НБУ надати 95 днів на відновлення платоспроможності цього банку. Це судове рішення оскаржене в апеляційній інстанції.
22 березня 2016 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», на підставі відповідного звернення Фонду Правлінням НБУ винесена постанова НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку. Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду прийняте рішення про ліквідацію банку, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», призначена Уповноважена особа Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора цього банку.
14 квітня 2016 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/1162/16 відмовлено у задоволенні апеляційних скарг, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року (незаконність та скасування постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію) залишено без змін. Це судове рішення оскаржене в касаційній інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року у справі № 826/5325/16 визнані протиправними та скасовані з моменту їх прийняття постанова НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й рішення Фонду про ліквідацію банку, суд зобов`язав НБУ вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Укрінбанк» як банківської установи в обсязі та стані, який існував станом на 22 березня 2016 року. Судове рішення, зокрема, ґрунтується на незаконності та скасуванні постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію у справі № 826/1162/16. Це судове рішення оскаржене в апеляційному порядку.
Ухвалою від 13 липня 2016 року у справі № 826/5325/16 Київський апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні апеляційних скарг, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року (незаконність та скасування постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й рішення Фонду про ліквідацію банку) залишено без змін. Це судове рішення оскаржене в касаційній інстанції.
13 липня 2016 року наглядовою радою ПАТ «Укрінбанк» ініційовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів, на яких прийнято рішення про перейменування ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Укрінком», змінене місцезнаходження акціонерного товариства, затверджено нову редакцію його статуту, змінені види діяльності товариства за Класифікацією видів економічної діяльності (виключено «діяльність комерційних банків», 
за КВЕД 64.19) та призначені голова правління і члени правління 
(далі - організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року). Державна реєстрація відповідних змін до установчих документів банку проведена цього ж дня приватним нотаріусом (реєстраційна дія № 10741050132038947). Відповідно до пункту 1.1 статуту акціонерного товариства у редакції від 13 липня 2016 року ПАТ «Укрінком» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінкомбанк» на ПАТ «Укрінком», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінкомбанк».
Ухвалою від 31 серпня 2016 року Вищий адміністративний суд України у справі № 826/1162/16 відмовив у задоволенні касаційних скарг та залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року (незаконність та скасування постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію).
Ухвалою від 23 листопада 2016 року Вищий адміністративний суд України у справі № 826/5325/16 відмовив у задоволенні касаційних скарг та залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року (незаконність та скасування постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й рішення Фонду про ліквідацію банку).
До Верховного Суду України подано заяву про перегляд судового рішення касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Ухвалою Верховного Суду України від 13 квітня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/5325/16.
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком» від 28 березня 2017 року знову змінено назву акціонерного товариства на ПАТ «УІК», реєстрація здійснена 03 квітня 2017 року (реєстраційна дія № 10701200000007396). 
Відповідно до пункту 1.1 статуту акціонерного товариства у редакції від 18 березня 2017 року ПАТ «УІК» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінком» на ПАТ «УІК», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінком» та ПАТ «Укрінкомбанк».
Постановою Верховного Суду України від 24 жовтня 2017 року у справі № 826/1162/16 скасовані судові рішення судів попередніх інстанцій, відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію.
14 грудня 2017 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановою у справі № 826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ «УІК», визнав незаконними та скасував постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію.
Постановою від 20 лютого 2018 року у справі № 826/14033/17 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року (визнання незаконними та скасування постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію). Це судове рішення було оскаржене у касаційній інстанції.
03 серпня 2018 року Верховний Суд у справі № 910/8117/17, зокрема, зазначив, що права та обов`язки ПАТ «Укрінбанк» як банку не можуть вважатися такими, що перейшли до ПАТ «УІК» в силу організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та 28 березня 2017 року.
09 серпня 2019 року постановою Верховного Суду у справі № 826/14033/17 відмовлено у задоволенні касаційних скарг, залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року щодо визнання незаконними та скасування постанови НБУ про неплатоспроможність банку та рішення Фонду про тимчасову адміністрацію.
Відповідно до матеріалів справи ПАТ «Укрінкомбанк» та ПАТ «Укрінком» мають один й той самий ідентифікаційний код юридичної особи - № 0583988. Дата реєстрації цих юридичних осіб, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі- Єдиний реєстр), також збігається. Однак в Єдиному реєстрі відсутній запис про те, що ПАТ «УІК» є правонаступником ПАТ «Укрінкомбанк», такий запис міститься лише в статуті цієї юридичної особи.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
У січні 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України N 4212-VI (зі змінами, внесеними Законом України № 5405-VI).
Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов`язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника.
Отже, ГПК України з 19 січня 2013 року встановлено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.
Так, ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «УІК». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто сімдесят календарних днів, до 01 листопада 2020 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко І. В.
На офіційному веб-сайті Господарського суду Луганської області в мережі Інтернет 15 травня 2020 року оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «УІК».
Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга статті 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.
Такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16.
Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.
ЦПК України передбачено ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному процесуальному порядку.
Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції правильно відкрив провадження у справі в порядку цивільного судочинства, оскільки на час відкриття провадження у справі, що переглядається, не було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «УІК».
Проте після ухвалення судових рішень у справі законодавство було змінено, зокрема 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).
У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.
Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга зазначеної статті).
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7).
Згідно з частинами першою-третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ зазначеної категорії.
Наведене дає підстави дійти висновку, що зазначений Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і зазначено у статті 7 цього Кодексу.
Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Верховний Суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.
Зі змісту зазначених норм права випливає, що законодавець захищає не лише права ймовірного банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.
Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.
Урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
Предметом спору у справі, що переглядається, є майнові вимоги до боржника, щодо якого ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року порушено провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство.
Тож, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).
Виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що стосуються укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Отже, судові рішення підлягають скасуванню, а справу потрібно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача, ПАТ «УІК».
Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 607/2990/17 (провадження № 61-37199св18), у справі № 159/778/17 (провадження № 61-1749св18), у справі № 754/10739/17 (провадження № 61-44466св18), у справі № 750/8669/17 
(провадження № 61-10623св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 750/7344/18 (провадження № 61-5354св19), підстави відступити від зазначених висновків Верховним Судом не встановлено.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Отже, спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. За встановлених обставин справу необхідно передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «УІК».
Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року скасувати.
Матеріали справи № 442/6508/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія».
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак

Судді                                                                                                              І. Ю. Гулейков

                                                                                                                        С. О. Погрібний

                                                                                                                        Г. І. Усик

                                                                                                                        В. В. Яремко