ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року	Львів	Справа № 140/4626/21 пров. № А/857/19269/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Мельничук Б.Б.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Бігун О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, надання недостовірної та неповної відповіді на запит про публічну інформацію, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Ковальчук В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 40 хв. 28.09.2021р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 28.09.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 рік не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема, щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до норм Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та без індексації грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 роки з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема, щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до норм Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та без індексації грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 роки з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01.01.2014р. по 30.04.2014р. та з 01.01.2016р. по 10.08.2016р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014р. по 30.04.2014р. та з 01.01.2016р. по 10.08.2016р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2014р. по 31.12.2015р. без врахування січня 2008 року як базового місяця;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.05.2014р. по 31.12.2015р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2009 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2009 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на запит від 18.03.2021р. з отримання грошового забезпечення, наданого у відповідності до норм Закону України № 2939-VI від 13.01.2011р. «Про доступ до публічної інформації»;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині надання недостовірної та неповної інформації щодо отримання грошового забезпечення на запит від 18.03.2021р., наданого у відповідності до норм Закону України № 2939-VI від 13.01.2011р. «Про доступ до публічної інформації»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати відповідь на поставлені в пункті 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10 запиту від 18.03.2021р. питання в повному обсязі у відповідності до норм Закону України № 2939-VI від 13.01.2011р. «Про доступ до публічної інформації»;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;
визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік з врахуванням в складі, з якої вона обраховується, посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), та індексації грошового забезпечення;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з врахуванням в складі, з якої вона обраховується, посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), та індексації грошового забезпечення;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та з врахуванням індексації грошового забезпечення;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.11.2017р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.11.2017р. (Т.1, а.с.1-11).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. заявлений позов задоволено частково; 
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014р. по 10.08.2016р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2014р. по 10.08.2016р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум;
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді, надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 18.03.2021р.; 
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на поставлені в пунктах 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10 запиту від 18.03.2021р. питання в повному обсязі відповідно до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки;
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; 
у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.140-148).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 та відповідач Військова частина НОМЕР_1 .

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції:
скасувати рішення суду в частині відмови позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема, щомісячної податкової грошової винагороди у відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та без індексації грошового забезпечення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 рік з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 рік не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема, щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідно до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та без індексації грошового забезпечення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 рік з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2009 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2009 по 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р., 
а також змінити рішення суду в частині задоволених позовних вимог:
про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.11.2017р. на визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.11.2017р.; 
зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік на зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік з врахуванням, в складі з якої вона обраховується, посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), та індексації грошового забезпечення;
зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки на зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 рік з врахуванням в складі, з якої вона обраховується посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), та індексації грошового забезпечення; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за виконання особливо важливих завдань, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, премії, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції), які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та з врахуванням індексації грошового забезпечення;
в решті рішення суду залишити без змін (Т.1, а.с.176-185).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що з представлених і долучених до позовної заяви доказів та матеріалів справи слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода та суми індексації не включені Військовою частиною НОМЕР_1 до складу отриманих позивачем одноразових видів грошового забезпечення за 2014-2016 роки.
Таким чином матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення за 2015-2015 роки нараховано та виплачено без урахування щомісячної додаткової винагороди та без індексації.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Враховуючи також положення п.1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України /Інструкція № 260/ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Разом з тим, п.30.3 Інструкції № 260 визначено що розмір грошової допомоги для оздоровлення, яка надається один раз на рік, визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовим званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою, згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зокрема у справі № 569/8920/16-а від 21.02.2020р., у справі № 826/5793/16 від 21.02.2020р та ін., щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також апелянт зазначає, що при вирішенні позовних вимог в частині нарахування і виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2009 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р., судом першої інстанції неправильно застосовано Інструкцію № 260 від 07.06.2018р., а не Інструкцію № 260 від 11.06.2008р., оскільки його звільнено 07.11.2017р., що слугувало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно положень п.1.9 Інструкції № 260 від 11.06.2008р. грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Таким чином, виключно Військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана виплатити позивачу грошове забезпечення до дня виключення зі списків особового складу частини за місцем штатної служби за посадою техніка - начальника зміни радіолокаційної групи за цих умов військової служби, оскільки відомості грошового забезпечення до іншої військової частини не передаються, відповідно інша військова частина не наділена інформацією та повноваженнями щодо необхідності виплати грошового забезпечення за іншу військову частину.
Отже, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана виплатити на його користь усе грошове забезпечення до дня виключення зі списків особового складу частини.
Апелянт наголошує, що зобов`язання судом першої інстанції Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік є неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки це грошове забезпечення (додаткова відпустка - одноразові види грошового забезпечення) відноситься до Військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, задоволені позовні вимоги щодо нарахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки підлягають зміні на 2016-2017 роки.
Окрім того, суд першої інстанції надає право відповідачу Військовій частині НОМЕР_2 здійснити нарахування виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, та одноразової грошової допомоги на власний розсуд, що безумовно призведе до подання нового адміністративного позову до суду в подальшому.

У своїй апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до хибного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог (Т.1, а.с.205-210).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що індексація грошових доходів населення проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р. /Порядок № 1078/.
Починаючи з квітня 2013 року, позивачу встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду; з січня 2014 року збільшено розмір щомісячної додаткової грошової допомоги з 40 % до 60 %, тому згідно з п.5 Порядку № 1078 місяць установлення (збільшення розміру) винагороди є базовим, позивачу встановлено базовий місяць для проведення індексації грошових доходів – січень 2014 року.
З січня 2014 року право на виплату індексації грошового забезпечення позивач набув у травні 2014 року, оскільки відбулося збільшення величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації відповідно до базового місяця (січень 2014 року), тобто, поріг індексації перевищив 103 відсотки.
Зазначає, що позивачу було нараховано та виплачено індексацію за період з 01.05.2014р. по 31.12.2015р. в сумі 9793 грн. 93 коп.
Згідно роз`яснення Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018р. у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року – лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.
Також апелянт наголошує, що Порядком № 1078 не передбачено механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.1, а.с.247-252).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги та заперечення стосовно іншої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 належить відхилити, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 з 2009 року по 10.08.2016р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом № 168 від 10.08.2016р. позивач виключений з 10.08.2016р. зі списків особового складу частини у зв`язку з призначенням на посаду головного старшини механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 міста Торецьк Донецької обл. (Т.1, а.с.19).
Починаючи з 12.08.2016р., відповідно до витягу з наказу № 232 від 13.08.2016р. позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) (Т.1, а.с.26).
Згідно витягу з наказу № 136 від 07.11.2017р. (по стройовій частині) Військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 визнано таким, що вибув із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , та з 07.11.2017р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (Т.1, а.с.34).
Позивач отримав статус учасника бойових дій, що стверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 18.02.2009р. (Т.1, а.с.15).

Станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військових частин відповідачі не провели з ним розрахунку щодо нарахування та виплати належних йому виплат.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що права, свободи та інтереси позивача протиправно порушені:
бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014р. по 10.08.2016р. із встановленням базового місяця – січень 2008 року;
бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р. із встановленням базового місяця – січень 2008 року.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з Військової частини НОМЕР_1 за 2009 - 2015 роки, з Військової частини НОМЕР_2 - за 2016-2017 роки, суд дійшов висновку про право позивача на отримання грошової компенсації за невикористану ним за службу в 2015-2017 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», при звільненні зі служби.
При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що позивача було звільнено з військової служби та проведено з ним остаточний розрахунок у Військовій частині НОМЕР_2 , тому і виплату компенсації за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинна здійснити саме Військова частини НОМЕР_2 , незважаючи на те, що право на частину відпустки позивач набув у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо ненарахування та невиплати позивачу Військовою частиною НОМЕР_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та відносини у цій галузі регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 вказаного Закону).
Згідно з ст.5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 наведеного Порядку).
Згідно з п.6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005р., заява № 63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отож Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Твердження апелянта Військової частини НОМЕР_1 про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Із врахуванням наведеного, доводи вказаного апелянта про те, що у спірний період кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно, не можуть вважатися вірними.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Також колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

В частині правильності обчислення належної позивачу індексації колегія суддів враховує наступне.
Як слідує з долучених до матеріалів справи документів, позивачу нараховувалася та виплачувалася відповідачем індексація грошового забезпечення за періоди з 01.01.2013р. по 31.03.2013р. із врахуванням базового місяця січень 2013 року на загальну суму 1211 грн. 22 коп., з 01.05.2014р. по 31.12.2015р. із урахуванням базового місяця січень 2014 року на суму 9793 грн. 94 коп. (Т.1, а.с.20-25).
Упродовж періоду з 01.01.2016р. по 03.10.2018р. індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася і не виплачувалася. Базові місяця для нарахування індексації грошового забезпечення визначені як: червень 2014 року - в зв`язку з підняттям надбавки за військове звання; березень 2018 року - по причині зростання розміру посадового окладу.

В частині правильності обчислення належної позивачу індексації колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).
Відповідно до п.2 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.4 вказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
За змістом п.5 цього Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, є базовим при проведенні індексації.

Пунктом 3 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008р.
Звідси, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Із змісту досліджених судом письмових доказів слідує, що позивачу ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_1 нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення за періоди з травня 2014 року по грудень 2015 року із врахуванням базового місяця січень 2014 року (Т.1, а.с.25).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 індексація за 2016-2017 роки не нараховувалась (Т.1, а.с.35).

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014р. по 10.08.2016р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум, а щодо Військової частини НОМЕР_2 - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.08.2016р. по 07.11.2017р. зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Як встановлено під час судового розгляду, посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 видано позивачу 18.02.2009р. (Т.1, а.с.15).

В частині вимог позивача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 09.03.2015р.) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» № 426-VIII від 14.05.2015р. у п.12 ст.12 та п.17 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» слова «одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік» замінити словами «одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік»; Закон України «Про відпустки» доповнено ст.16-2.
Відповідно до ст.16-2 вказаного Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право на додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2017 роки під час проходження військової служби у Військових частинах НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім п.14 ст.10-1 вказаного Закону передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім п.14 ст.10-1 вказаного Закону передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, відповідно до п.1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. (яка була чинна на момент виключення позивача із списків особового складу військових частин) грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні.

З огляду на зазначене, колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та проведено з ним остаточний розрахунок у Військовій частині НОМЕР_2 , то і виплату компенсації за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в період, визначений пп.17-18 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повинна здійснити саме Військова частини НОМЕР_2 , незважаючи на те, що право на частину відпустки позивач набув у період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , оскільки згідно вимог чинного на час звільнення позивача зі служби законодавства, грошове забезпечення (та всі його складові) військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби.
Враховуючи те, що позивач в період з 2009 року по 10.08.2016р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , саме на цю військову частину (за місцем штатної служби) покладається обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.
Разом з тим, Військова частина НОМЕР_2 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 07.11.2017р.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2016 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки, колегія суддів зазначає таке:
Як уже зазначалося, відповідно до чч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п.30.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.33.1 зазначеної Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Із наявної в матеріалах справи інформації про розміри та склад отриманих позивачем одноразових видів грошового забезпечення, а саме матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2016 роки слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включена до таких одноразових видів грошового забезпечення, також сума індексації не приймала участі в обрахунку зазначених видів грошового забезпечення.
При цьому, впродовж 2014-2016 років щомісяця позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода (Т.1, а.с.20-23).

Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
З урахуванням того, що перед виключенням позивача із списків особового складу відповідної частини, в період 2014-2016 років позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода щомісяця, тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення є відсутніми.

Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказом Міністра оборони України № 595 від 15.11.2010р. «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».
Така винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), тобто, така винагорода не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
Розмір щомісячної грошової винагороди протягом усього періоду нарахування не враховується при нарахуванні одноразових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, вихідна допомога при звільненні тощо), а також при нарахуванні пенсії військовослужбовців, які набули право на її отримання.
Проте, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.04.2020р. у справі № 820/3719/18, Великої Палати Верховного суду, викладених у постановах від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, від 10.11.2021р. у справі № 825/997/17, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону. Щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Враховуючи те, що відповідачами впродовж 2014-2017 років позивачу не виплачувалась грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, позовні вимоги щодо виплати зазначених допомог підлягають задоволенню із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з вирахуванням виплачених сум.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що судом фактично надано право відповідачу Військовій частині НОМЕР_2 здійснити нарахування виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, та одноразової грошової допомоги на власний розсуд, колегія суддів відхиляє.
          Так, метою та завданням адміністративного судочинства є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду.
Тобто, захисту підлягає вже порушене право, а не ті права, та інтереси щодо яких існує певна ймовірність порушення їх у майбутньому.
Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє та не може ґрунтуватися на припущеннях, домислах, і фактичних обставинах, котрі на момент його ухвалення, хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому, оскільки таке рішення не буде ґрунтуватися на приписах чинного законодавства та буде суперечити законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.
Отже, вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням відповідних складових грошового забезпечення, є передчасними, оскільки згаданий відповідач ще не провів відповідний перерахунок на виконання цього рішення суду, а тому є відсутніми підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.
Також у порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду в частині вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, а також слід змінити частини 6 і 7 резолютивної частини судового рішення.

Водночас, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі № 140/4626/21 скасувати в частині відмови задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015 роки із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з вирахуванням виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та без індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014, 2015, 2016 роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з вирахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 10.08.2016р.
          У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Змінити рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. у справі № 140/4626/21, виклавши частини 6 і 7 його резолютивної частини в наступній редакції: 
«Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 07.11.2017р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 07.11.2017р.»
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі № 140/4626/21 залишити без задоволення.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 08.12.2021р.