Постанова 
Іменем України 
10 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 2-8499/10
провадження № 61-17609св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач -акціонерне товариство «Сбербанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» та касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня                    2020 року в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Крижанівської Г. В., у справі за позовом акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2009 року акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості. 
Позов мотивований тим, що за договором кредиту від 03 квітня 2008 року     № 04-В/08/19/ФО/П ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2 400 000,00 доларів США строком до 03 квітня 2013 року, а за договором кредиту від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П ОСОБА_1 отримав кредит у сумі                                      12 610 000,00 грн строком до 24 червня 2013 року. 
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами укладені договори поруки із ОСОБА_2 , відповідно до яких вона відповідає за зобов`язання позичальника згідно з умовами кредитних договорів.
Відповідачі не виконали зобов`язання за кредитними договорами та договорами поруки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
У 2008 році банк направляв ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про необхідність усунути порушення умов кредитного договору з вимогою достроково повернути повну суму заборгованості, включаючи заборгованість за кредитом, процентами та пенею. Незважаючи на отримання вказаного повідомлення, відповідач не сплатив заборгованість у визначений строк.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь позивача заборгованість:
1. за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 2 729 284,80 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 22 червня 2009 року складає                                      20 788 416,46 грн, з яких:
загальна заборгованість за кредитною лінією - 2 400 000,00 доларів США;
проценти за користування кредитною лінією - 264 600,00 доларів США;
пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 доларів США;
пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 64 684,80 доларів США;
2. за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від                  24 червня 2008 року у розмірі 15 008 533,52 грн, з яких:
загальна заборгованість за кредитною лінією - 12 610 000,00 грн;
проценти за користування кредитною лінією - 1 927 660,20 грн;
пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 грн;
пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 470 873,32 грн.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року позов АТ «Сбербанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Сбербанк» заборгованість по кредиту в сумі 2 729 284,80 доларів США, що еквівалентно 20 788 416,46 грн за ставкою НБУ на день подачі позову до суду, 15 008 533,52 грн та судові витрати в сумі 1 820,00 грн.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі не сплатили заборгованість по договору № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня                    2008 року у розмірі 27 292 84,80 доларів США, що еквівалентно                                       20 788 416,46 грн за ставкою НБУ на день подачі позову до суду та за договором № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року в розмірі                               15 008 533,52 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року залишено без задоволення. 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року скасовано та прийнято постанову. Позов АТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» загальну заборгованість за кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П у розмірі 2 400 000,00 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» загальну заборгованість за кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П у розмірі 12 610 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сбербанк» заборгованість по процентах за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року               № 04-В/08/19/ФО/П у розмірі 88 200,00 доларів США та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 35 854,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сбербанк» заборгованість по процентах за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року              № 16-Н/08/19/ФО/П у розмірі 844 528,11 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією 69 494,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Касаційну скаргу АТ «Сбербанк»  задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у частині задоволених позовних вимог АТ «Сбербанк»  до ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П у розмірі 2 400 000,00 доларів США та стягнення загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року             № 16-Н/08/19/ФО/П у розмірі 12 610 000,00 грн залишено без змін. Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у частині позовних вимог АТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600,00 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П, та у частині позовних вимог АТ «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000,00 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600,00 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції: не надав оцінки пунктам 8.3, 8.4 договорів про відкриття кредитної лінії та зробив передчасний висновок про те, що строк виконання зобов`язання за договорами про відкриття кредитної лінії настав 07 січня 2009 року; не з`ясував, за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив доводів апеляційної скарги про припинення поруки. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про часткове задоволення позовних вимог банку до: ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені; ОСОБА_2 про стягнення загальної заборгованості, пені та процентів.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Сбербанк»до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600,00 доларів США, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року                                                  № 04-В/08/19/ФО/П та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П; та у частині позовних вимог АТ «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000,00 доларів США, процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600,00 доларів США, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 дол. США за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000,00 грн, процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П, та ухвалено в цій частині нове рішення. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк»: 
-          заборгованість за процентами за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 08 грудня 2008 року в сумі 54 900,00 доларів США; 
-          заборгованість за пенею за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 08 грудня                     2008 року в сумі 34 139, 17 грн;
-          заборгованість за процентами за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 08 грудня 2008 року в сумі 399 316,70 грн; 
-          заборгованість за пенею за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 08 грудня                 2008 року в сумі 33 738,88 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що направивши повідомлення-вимогу від 08 грудня 2008 року про дострокове повернення повної суми заборгованості у строк не пізніше 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення, яка станом на 08 грудня 2008 року складає 2 459 538,86 доларів США та 13 043 055,58 грн, банк змінив останній день строку виконання зобов`язань на 07 січня 2009 року.
Оскільки АТ «Сбербанк» звернулося до суду з цим позовом до поручителя ОСОБА_2 07 липня 2009 року, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука останньої не припинилась, у зв`язку з чим наявні підстави для солідарної відповідальності відповідачів за кредитними договорами. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку з реалізацією позивачем права на дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитними договорами, з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню нарахована станом на 08 грудня 2008 року заборгованість за процентами та пенею.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня          2020 року, в якій скаржник просить скасувати вказану постанову в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Касаційна скарга мотивована тим, що в порушення пунктів 5.1.1. договору поруки від 03 квітня 2008 року та договору поруки від 24 червня 2008 року позивач не направляв їй вимогу про сплату заборгованості. Суд не звернув увагу, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців із моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Права позивача були порушені з 01 вересня 2008 року під час виникнення кредитної заборгованості. Порука ОСОБА_2 є припиненою, оскільки починаючи з 08 грудня 2008 року, АТ «Сбербанк» пропустило визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк звернення до суду.
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Сбербанк» на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня          2020 року, в якій скаржник просить скасувати вказану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції в силі.
Касаційна скарга АТ «Сбербанк» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції всупереч висновкам, викладеним Верховним Судом у цій справі у постанові від 05 серпня 2020 року, не вирішив вимогу щодо стягнення заборгованості по основному боргу за кредитними договорами з поручителя ОСОБА_2 . Суд не врахував, що останнім днем строку погашення заборгованості згідно з вимогою є 08 січня 2009 року, а тому заборгованість по пені та процентам підлягає стягненню станом на 08 січня 2009 року, а не на дату вручення вимоги. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Сбербанк» та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_2 . 
У січні 2021 року справа № 2- 8499/10 передана до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті                     400 ЦПК України). 
Як на підставу касаційного оскарженняАТ «Сбербанк» посилається на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування правового висновку Верховного Суду про застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, що відповідає підставі касаційного оскарження, передбаченій пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Як на підставу касаційного оскарженняОСОБА_2 посилається на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування правового висновку Верховного Суду про застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, що відповідає підставі касаційного оскарження, передбаченій пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу АТ «Сбербанк» мотивований тим, що банк не повідомив її про наявну у позичальника заборгованість за кредитними договорами. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П, відповідно до якого останньому був наданий кредит у сумі 2 400 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних і погашенням згідно з умовами вказаного договору строком до 03 квітня 2013 року (а. с. 7-22, т.1).
У разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. У такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. У зазначеній вимозі банк може також вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним із моменту повернення суми заборгованості за цим договором. Позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (пункт 8.3, 8.4. вищевказаного договору) (а. с. 14, т.1).
03 квітня 2008 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого остання відповідає за зобов`язання позичальника згідно з умовами договору № 04-В/08/19/ФО/П (а. с. 39-40, т.1).
У договорі поруки від 03 квітня 2008 року сторони встановили, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняється у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов`язань, передбачених у статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечених нею зобов`язань (пункт 6.4.) (а. с. 40, т. 1).
24 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 12 610 000,00 грн зі сплатою 19,00 % річних строком до 24 червня 2013 року (а. с. 23-36, т. 1).
У разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний у письмовій формі повідомити про це позичальника. У такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. У зазначеній вимозі банк може також вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним із моменту повернення суми заборгованості за цим договором. Позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (пункт 8.3, 8.4. вищевказаного договору) (а. с. 30, т.1). 
24 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого остання відповідає за зобов`язання позичальника згідно з умовами договору № 16-Н/08/19/ФО/П (а. с. 37-38, т. 1).
У договорі поруки від 24 червня 2008 року сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняється у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов`язань, передбачених у статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечених нею зобов`язань (пункт 6.4.) (а. с. 38, т. 1).
Згідно з розрахунками, наданими позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за:
1) договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від                         03 квітня 2008 року складає: загальна заборгованість за кредитною лінією -                         2 400 000,00 доларів США; проценти за користування кредитною лінією -                               264 600,00 доларів США; пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 64 684,80 доларів США (а. с. 45-46, т.1);
2) договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від                          24 червня 2008 року складає: загальна заборгованість за кредитною лінією - 12 610 000,00 грн; проценти за користування кредитною лінією -                            1 927 660,20 грн; пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 470 873,32 грн (а. с. 47-48, т.1). 
08 грудня 2008 року ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення-вимогу, в якій банк вимагав дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за вказаними договорами не пізніше 30 календарних днів з дня отримання такою повідомлення-вимоги, яка станом на 08 грудня 2008 року складає 2 459 538,86 доларів США та 13 043 055,58 грн (а. с. 41-44, т. 1). 
08 грудня 2008 року ОСОБА_1 був ознайомлений із повідомленням-вимогою (а. с. 44, т. 1). 

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в повній мірі не відповідає.  

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо строку дії поруки 
Касаційна скарга ОСОБА_2 містить доводи про те, що порука згідно з договорами поруки від 03 квітня 2008 року та 24 червня 2008 року припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Верховний Суд не погоджується із такими доводами касаційної скарги з огляду на таке. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
При вирішенні питання про початок відліку шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, суди мають враховувати умови кредитних договорів та договорів поруки, якими визначено порядок та строки виконання зобов`язання у випадку реалізації кредитором права на дострокове повернення боргу, а також зміст вимоги про дострокове повернення боргу у разі невизначення такого моменту у кредитному договорі.
У пунктах 6.4 договорів поруки від 03 квітня 2008 року та 24 червня 2008 року сторони визначили, що ці договори набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення і припиняються у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов`язань, передбачених у статті 2 цих договорів, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечених нею зобов`язань
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судами встановлено, що 08 грудня 2008 року ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення-вимогу, в якій банк вимагав дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за вказаними договорами не пізніше 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення-вимоги, яка станом на 08 грудня 2008 року складає                    2 459 538,86 доларів США та 13 043 055,58 грн (а. с. 41-44, т. 1).
Таким чином, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, пені, змінивши на власний розсуд строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорного.
Відповідно до пунктів 8.4. кредитних договорів від 03 квітня 2008 року                               № 04-В/08/19/ФО/П та від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення.
Судами встановлено, що 08 грудня 2008 року ОСОБА_1 був ознайомлений із вказаним повідомленням-вимогою (а. с. 44, т. 1).
Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду, що датою зміни основних зобов`язань є 08 січня 2009 року (08 грудня 2008 року + 30  календарних днів згідно з пунктами 8.4. кредитних договорів та вимоги).
Враховуючи те, що до суду з цим позовом банк звернувся 07 липня 2009 року, тобто у межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що порука ОСОБА_2 не припинилася. 
Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що банк не повідомляв її про наявність заборгованості за кредитними договорами та не направляв їй досудове повідомлення (вимогу), чим порушив умови договорів поруки, то Верховний Суд зазначає таке.
Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним,змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред'явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя ? протягом шести місяців, якщо закінчення строкупоруки не встановленосамим договором (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), віддати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником, поручителем зобов`язання за кредитними договорами, договорами поруки в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником, поручителем обов`язок із дострокового повернення кредиту.
Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18).
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього      Кодексу.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначено, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним,змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного       повернення.
Наведені висновки щодо обчислення строків пред`явлення вимоги до боржника, поручителів про дострокове повернення кредиту відповідають усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, постановам від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16-ц (провадження № 61-2887св20), від 21 липня 2021 року у справі № 225/4880/17 (провадження                   № 61-4849св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 1522/12471/12 (провадження № 61-6708св21).
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів процентів та пені за кредитними договорами, апеляційний суд виходив із того, що вказана заборгованість підлягає стягненню станом на 08 грудня 2008 року, при цьому не врахував, що направивши повідомлення-вимогу від 08 грудня 2008 року про дострокове повернення повної суми заборгованості у строк не пізніше 30 календарних днів, АТ «Сбербанк» змінило строк дії кредитних догорів на 07 січня 2009 року, а тому саме з вказаної дати банк втратив право на нарахування процентів та пені.
Таким чином, суд апеляційної інстанції помилково з 08 грудня 2008 року визначив дату припинення зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим неправильно визначив розмір заборгованості за процентами та пенею, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача. 
Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» за кредитними договорами від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П та від 24 червня 2008 року                           № 16-Н/08/19/ФО/П (а. с. 45-48, т. 1) були досліджені судами під час розгляду цієї справи, тому суд касаційної інстанції вправі самостійно визначити розмір заборгованості, який підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача. 
Згідно із розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П (а. с. 45-46) розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» за процентами станом на 07 січня 2009 року становить 88 200,00 доларів США (27 000,00 доларів США + 27 900,00 доларів США + 27 000,00 доларів США + (27 900,00 доларів США /31 день x 7 днів), за пенею: у період із 11 листопада 2008 року по 07 січня 2009 року - 3 565,43 доларів США (58 днів x (13 770,00 доларів США/224 дня)); у період із 11 грудня 2008 року по 07 січня 2009 року - 1 804,00 доларів США (28 днів x (12 499,20 доларів США/194 дні)), загалом - 5 369,43 доларів США.
Згідно із розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П (а. с. 47-48, т. 1) розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» за процентами станом на 07 січня 2009 року становить 844 582,14 грн (196 385,25 грн + 202 931,42 грн + 196 385,25 грн + 202 931,42 грн + (203 487,40 грн/31 день x 7 днів), за пенею: у період із 11 листопада 2008 року по 07 січня 2009 року - 25 933,37 грн (58 днів x (100 156,48 грн/224 дні)); у період із 11 грудня 2008 року по 07 січня 2009 року - 13 121,50 грн (28 днів x (90 913,28 грн/194 дні)), загалом - 39 054,87 грн.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц зроблено висновок про те, що нарахування та стягнення пені має бути здійснене в національній валюті України.
Таким чином, розмір заборгованості за процентами та пенею за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П, яка утворилася у ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» станом на 07 січня 2009 року та підлягає стягненню солідарно із позичальника та поручителя, становить 88 200,00 доларів США та 41 344,61 грн (офіційний курс НБУ станом на 07 січня 2009 року становив 7,70 грн за 1 долар США). 
Розмір заборгованості за процентами та пенею за кредитним договором від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П, яка утворилася у ОСОБА_1 перед АТ «Сбербанк» станом на 07 січня 2009 року та підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя, становить 883 637,01 грн, з яких: заборгованість за процентами - 844 582,14 грн, заборгованість за пенею - 39 054,87 грн.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припилася після спливу шести місяців із моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу, оскільки згідно із наданими банком розрахунками заборгованості за кредитними договорами (а. с. 45-48, т. 1) визначена судом сума заборгованості за процентами у розмірі 88 200,00 доларів США та 844 582,14 грн та за пенею - 41 344,61 грн та 39 054,87 грн відповідає розміру заборгованості за щомісячними платежами у межах строку дії поруки, тобто у межах шести місяців із моменту змінення строку повернення кредиту (07 січня 2009 року) у зв`язку із реалізацією банком права на дострокове повернення кредиту.
Водночас, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги АТ «Сбербанк» про те, що резолютивна частина оскаржуваної постанови не містить висновку щодо стягнення заборгованості по основному боргу за кредитними договорами з поручителя ОСОБА_2 .
Судами встановлено, що станом на 07 січня 2009 року боржник має заборгованіость за кредитними договорами за тілом кредиту у розмірі 2 400 000,00 доларів США та 12 610 000,00 грн, що підтверджується наданими банком розрахунками заборгованості (а. с. 45-48, т. 1).
Таким чином, несплачена сума боргу за тілом кредиту за кредитними договорами у розмірі 2 400 000,00 доларів США та 12 610 000,00 грн підлягають стягненню із поручителя солідарно із боржником. 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги АТ «Сбербанк» про те, що сторони у пунктах 6.4 кредитних договорів передбачили, що нарахування процентів повністю та остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту у повному обсязі, оскільки право банку нараховувати передбачені договором проценти припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове стягнення заборгованості у порядку частини другої статті 1050 ЦК України, тоді як тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства.
Щодо клопотання ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та клопотання ОСОБА_2 про звернення до Науково-консультативної ради при Верховному Суді
ОСОБА_2 подала до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивуючи його тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
У частині п`ятій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність виключної правової проблеми у цій справі, тому у задоволенні клопотання  ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
Крім того, до Верховного Суду також надійшло клопотання  ОСОБА_2 про звернення до Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку щодо застосування норами права. 
Частиною сьомою статті 404 ЦПК України встановлено, що після передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати визначений у ній суддя-доповідач у разі необхідності звертається до відповідних фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку щодо застосування норми права, питання щодо якого стало підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати, крім випадків, коли висновок щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах був раніше отриманий Верховним Судом. 
Оскільки питання щодо передачі справи № 2-8499/10 за позовом АТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати не вирішувалось, відсутні підстави для звернення до відповідних фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку щодо застосування норми права, а тому клопотання ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому постанова суду апеляційної інстанцій у частині стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» заборгованості за процентами та пенею за кредитними договорами станом на 08 грудня 2008 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог та про солідарне стягнення із  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сбербанк» заборгованості за процентами та пенею за кредитними договорами станом на 07 січня 2009 року.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 2-8499/10 за позовом акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звернення до Науково-консультативної ради при Верховному Суді відмовити.
У задоволенні касаційної скарги  ОСОБА_2 відмовити.
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у частині стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованості за процентами за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 08 грудня 2008 року в сумі 54 900,00 доларів США, за пенею - в сумі 34 139,17 грн, заборгованості за процентами за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 08 грудня 2008 року в сумі 399 316,70 грн, за пенею - в сумі 33 738,88 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» загальну заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 2 400 000,00 доларів США.
Стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» загальну заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 12 610 000,00 грн
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Сбербанк»заборгованість за процентами за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року № 04-В/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 88 200,00 доларів США та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 41 344,61 грн.
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за процентами за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії від 24 червня 2008 року № 16-Н/08/19/ФО/П станом на 07 січня 2009 року у розмірі 844 582,14 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 39 054,87 грн.
В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                               А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
І. В. Литвиненко 
 
Є. В. Петров