Справа № 461/9894/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1711/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        04 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П.,                                                суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Симця В.І.;
адвоката Жовтонецького В.М. - представника АТ «Ідея Банк»;
відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 818 670 грн. 50 коп. та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 15.01.2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № І01.00605.006033103 (в подальшому - «Кредитний договір»), згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 750 000 грн. з терміном користування кредитними коштами з по 15.01.2027 року включно та сплатою відсотків у розмірі та у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Проте, останній платіж відповідачкою було здійснено 17.11.2020 року і сума її боргу за Кредитним договором станом на 19.11.2020 року становить 818 670 грн. 50 коп., у зв`язку з чим Банком на адресу відповідачки було направлено вимогу про дострокове виконання кредитних зобов`язань, однак на час звернення до суду відповідачка своїх боргових зобов`язань перед Банком не погасила (а.с. 2-10).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та користь Акціонерного товариства «Ідея Банк»:
-заборгованість за кредитним договором в розмірі 818 670 грн. 50 коп.;
-судовий збір у розмірі 12 280 грн. 10 коп.;
-витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 100 грн. (а.с. 83-86). 

Дане рішення оскаржила відповідачка.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Стверджує, що вона не отримувала від Банку вимоги про дострокове виконання нею взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, так само, як не отримувала від суду першої інстанції повідомлень про час та місце розгляду даної справи.
Також стверджує, що «займаючись підприємницькою діяльністю в м. Києві - це надання послуг по оренді житлових приміщень», вона «вимушена була припинити свою роботу на час введення жорсткого карантину з 17.03.2020 року й поновити її тільки з 25.05.2020 року», отримуючи в цей час лише соціальну допомогу у розмірі 6 150 грн., а відтак «не в змозі була виконувати свої кредитні зобов`язання», у зв`язку з чим «зверталася до банку з письмовими заявами про погіршення (її) фінансового стану», однак її «звернення до банку залишилось без відповіді» (а.с. 94-102). 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 2 ст. 356 ЦПК України - що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги та пояснень відповідачки (апелянта) в суді апеляційної інстанції, факт укладення з Банком Кредитного договору (належним чином засвідчена копія якого знаходиться у матеріалах справи; а.с. 12-18) нею визнається та не оспорюється.
Умовами цього Кредитного договору (пункти 7.2 та 7.3) встановлено, що «Всі повідомлення за цим Договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін: при цьому Позичальник вважається повідомлений належним чином навіть при неотриманні такого листа. Сторони за взаємною згодою встановили якщо пошта (поштова служба) не може вручити повідомлення через відсутність за місцем проживання вказаною Позичальником, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання Іпотекодавця або з інших причин, письмове повідомлення вважається врученим Позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення».
Як стверджується матеріалами справи, Банк надсилав відповідачці письмові Вимоги про дострокове виконання зобов`язань за зазначеними нею у Кредитному договорі адресами, однак такі поверталися без вручення їх адресату (відповідачці): з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 33-40).

Як визнала в суді апеляційної інстанції апелянт, вона дійсно за адресами, які були зазначені нею у Кредитному договорі, не проживала, оскільки в силу різних причин змінила своє місце проживання на зазначене нею у апеляційній скарзі.
В той же час, відповідачка не подала до суду жодних доказів про належне повідомлення нею Банку про зміну свого фактичного місця проживання.
Вище наведене стосується також і причин повернення кореспонденції без вручення її адресату, яка надсилалася відповідачці судом першої інстанції за місцем її офіційної реєстрації.
Відтак, за вищенаведених обставин в їх сукупності, доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачка не отримувала відповідних вимог, повідомлень тощо від Банку та суду першої інстанції, до уваги прийматися не можуть.

В доводах апеляційної скарги відповідачка не заперечує порушення нею умов Кредитного договору стосовно повернення кредиту та поданих Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог розрахунків, пояснюючи наведене Банком «погіршенням (її) фінансового стану» у зв`язку з «введенням жорсткого карантину».
В той же час, наведене відповідачкою (апелянтом) не може слугувати правовою підставою для відмови Банку у задоволенні заявлених ним позовних вимог.
Крім цього, пунктом 3.2.4 Кредитного договору передбачено, що у разі суттєвого погіршення фінансового стану Позичальника Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та всіх платежів за цим Договором.

В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини, які мають значення для справи, встановлені та (чи) оцінені судом неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та чи докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

В ході відкриття апеляційного провадження у даній справі ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 травня 2021 року було частково задоволено клопотання апелянта та відстрочено сплату нею судового збору за подання апеляційної скарги до закінчення апеляційного розгляду справи та ухвалення судового рішення за поданою апеляційною скаргою (а.с. 141-142, 151).
Відтак, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення в дохід держави 16 420 грн. 15 коп. судового збору, несплаченого нею при подачі апеляційної скарги. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 лютого 2021 року- без змін.

       Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 16 420 (шістнадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 15 коп. судового збору, несплаченого нею при подачі апеляційної скарги. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 жовтня 2021 року.

       Головуючий:                                                 Цяцяк Р. П.

       Судді:                                                                 Ванівський О.М.

                                                                         Шеремета Н.О.