ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7816/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 №Ф-278374-50/2839 та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС України у Київській області від 18.05.2020 №0094095005.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порядку ст. 56 ПК України позивачем була оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 №Ф-278374-50/2839 в адміністративному порядку, але рішенням ДФС України 19.08.2020 за №25932/6/99-00-16-03-01-06 скарга залишена без задоволення. Позивач зазначає, що вказані підстави вже були предметом судового розгляду під час оскарження позивачем попередньої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.07.2019 №Ф-278374-50/6924. Так, Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №320/5532/19 прийшов до висновків про неправомірність донарахувань відповідачем сум недоїмки та скасування відповідної вимоги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості за залишками пенсійного фонду. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021року адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 №Ф-278374-50/2839.
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18.05.2020 №0094095005 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80  грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А).         
Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до даних контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у Білоцерківській ДПI ГУ ДПС у Київській області з 11.02.2008 року та застосовує загальну систему оподаткування, за ознакою "ФО-пенсіонер" - пенсіонер, який досяг пенсійного віку з 04.04.2017 року. Апелянт зазначає, що згідно бази даних Білоцерківського відділу ГУ ДПС у Київській області з 01.01.2014 в інтегрованій картці платника по єдиному внеску проходили нарахування в сумі:  за 2013 рік - 4800,00грн, сплата відсутня, борг в сумі 4800,00 грн., нараховано платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування; за 2017 рік - 2816,00 грн., сплата відсутня, борг в сумі 7616,76 грн. Протягом 2019 стягнуто в межах виконавчого провадження 2760,35 грн. Станом на 23.11.2020 року у позивача рахується заборгованість по єдиному внеску в сумі 10964,00 грн (в т.ч. по основному платежу 5132,45 грн, залишок несплаченої пені 5831,55 грн).
Крім того, Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі.
Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30 вересня 2020 року № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Київській області).
Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї  постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 30 вересня 2020 року № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Головне управління ДПС у Київській області.
Наказом Державної податкової служби України "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" від 24 грудня 2020 року №755 розпочато з 1 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30 вересня 2020 року №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови №893.
Враховуючи викладене, колегія суддів допускає процесуальну заміну Головне управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 43141377) відповідно до частини 1 статті 52 КАС України з на Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797).
На адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу апелянта без задоволення. Так, позивач зазначає, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не надано доказів того, що не дочекавшись рішення суду апеляційної інстанції у справі №320/5532/19, відповідач прийняв рішення №0094095005, яким донарахував суми санкцій за недоїмкою, яка визначена відповідачем у оспорюваній вимозі від 15.07.2019 за №Ф-278374-50/6924, яка в свою чергу постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 y справі №320/5532/19 була скасована, а тому підлягає скасуванню і рішення №0094095005 від 18.05.2020.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 11.02.2008, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області (Білоцерківському управлінні) як платник податків з 11.02.2008, на спрощеній системі оподаткування, з 04.04.2017 за ознакою "фізична особа-пенсіонер", що не заперечується сторонами.
Головним управлінням ДПС у Київській області 03.07.2020 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-278374-50/2839, в якій повідомлено, що станом на 30 червня 2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 10964,00 грн., з яких недоїмка на суму 4856,41 грн., штраф на суму 276,04 грн., пеня на суму 5831,55 грн. З тексту оскаржуваної вимоги вбачається, що підставою для її винесення стали дані інформаційної системи органу  доходів і зборів (стор. 4 том І).
Вимога Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 направлена позивачу рекомендованим поштовим відправленням №0911710574858 за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить надана копія поштового повідомлення, проте у поштовому повідомленні не вказана дата вручення позивачу спірної вимоги (стор. 45 том І).
Вимога Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 була оскаржена позивачем до Державної фіскальної служби України, рішенням якої про результати розгляду скарги від 19.08.2020 №25932/6/99-00-16-03-01-06 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839 залишена без змін, а скарга - без задоволення (стор. 5-6 том І). 
ГУ ДПС у Київській області 18.05.2020 року прийнято рішення №0094095005, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 276,04 грн. за період з 11.02.2014 по 24.12.2019 та нараховано пеню у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 6107,59 грн. (стор. 15 том І). 
Рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0094095005 від 18.05.2020 було направлено на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням №0911709823888 за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить надана копія поштового повідомлення, проте у поштовому повідомленні вказано, що 25.05.2020 рекомендоване поштове відправлення опущено в поштовий ящик, отже з`ясувати дату отримання вказаного рішення не є можливим (стор. 47).
Позивач, вважаючи, що спірні вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску винесено відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визначення позивачу суми боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 7616,76 грн. не було, відтак вказана сума боргу не є узгодженою, що було встановлено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 03.06.2020 у справі №320/5532/19. Так само нарахування пені у розмірі 0,1 % від суми недоїмки можливе за умови наявності узгодженої суми боргу з єдиного соціального внеску, якої у даному випадку не було. Крім того, суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для нарахування штрафу за період з 11.02.2014 по 24.12.2019 у сумі 276,04 грн. та нарахування пені у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 6107,59 грн. згідно рішення ГУ ДПС у Київській області від 18.05.2020 №0094095005 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Вимогами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного  соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до вимог частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі по тексту - Інструкція №449).
Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Законом України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються  такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Отже, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн. 
Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.
Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.
Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00 грн. х 12 х 22% = 8448,00 грн.).
Контролюючим органом зазначено, що борг позивача згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 складається:
-           з єдиного внеску за 2013 рік у сумі 4800,00 грн., сплата відсутня, борг в сумі 4800,00 грн. нараховано платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування;
-  з єдиного внеску за 2017 рік, сплата відсутня, борг в сумі 7616,76 грн., Протягом 2019 року стягнуто в межах виконавчого провадження 2760,35 грн.
Як вбачається з інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 , що 10.02.2014 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування на підставі звіту №1401667700  від 25.01.2014 року в сумі 4800,76 грн. Вказана сума єдиного внеску з 10.02.2014 року обліковується як недоїмка (стор. 51 том І).
Також зі зворотного боку інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 слідує, що 09.02.2018 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 нараховано розрахункову суму єдиного внеску з терміном сплати 09.02.2018 року в  розмірі 2816,00 грн.
Отже, борг (недоїмка) позивача згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839 складається:
- з єдиного внеску за 2013 рік у сумі 4800,76 грн., нарахованого платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування;
- з єдиного внеску за січень-квітень 2017 року у сумі 2816,00 грн. (704,00 х 4).
Сума вказаної недоїмки у розмірі 7616,76 грн. була частково погашена за рахунок примусового стягнення в межах виконавчого провадження на суму 2760,35 грн., у зв`язку з чим сума недоїмки, яка увійшла до оспорюваної вимоги від 03.07.2020  року № Ф-278374-50/2839 становить 4856,41 грн. (7616,76 грн. - 2760,35 грн.).
Щодо правомірності нарахування позивачу єдиного внеску за 2013 рік у сумі 4800,76 грн., нарахованого платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем будь-яких документів, які б підтверджували підставу виникнення такого боргу та період нарахування єдиного внеску, відповідачем не надано, а отже в цій частині відповідач не підтвердив наявність обґрунтованого боргу з єдиного соціального внеску.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем надано до суду першої інстанції надано виключно зворотній бік інтегрованої картки платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, проте даний зворотній бік інтегрованої картки платника не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність самого боргу з єдиного соціального внеску. Своєю чергою відсутність у матеріалах справи звіту від 25.01.2014 року №1401667700 не дозволяє суду першої та апеляційної інстанції перевірити обґрунтованість самого нарахування боргу з єдиного соціального внеску в сумі 4800,76 грн.
Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №320/5532/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 липня 2019 року №Ф-278374-50/6924, в якій зазначено, що станом на 30 червня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску становить 7616,76 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №320/5532/19 в задоволенні позову було відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року по справі №320/5532/19 рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 15 липня 2019 року №Ф-278374-50/6924.
У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року по справі №320/5532/19 встановлено, що у клопотанні про надання додаткових доказів на виконання ухвали суду відповідач зазначив, що 25 січня 2014 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, згідно з додатком 5 таблиці 2 за 2013 рік (реєстраційний №1401667700) на суму 4800,76 грн.
Однак, копії такого звіту відповідачем ані до відзиву на позов, ані до клопотання додано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження самостійного визначення позивачем суми єдиного внеску за 2013 рік у сумі 4800,76 грн.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог законодавства, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. 
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду по справі №320/5532/19, звернуто увагу, що відповідачем не підтверджено наявність у нього звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, згідно з додатком 5 таблиці 2 за 2013 рік (реєстраційний №1401667700) на суму 4800,76 грн., а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що такий доказ у відповідача відсутній.
Щодо правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839 в частині боргу з єдиного внеску за січень-квітень 2017 року у сумі 2816,00 грн. (704,00 х 4), колегія суддів звертає увагу, що Шостим апеляційним адміністративним судом в постанові від 03.06.2020 року по справі №320/5532/19, також надавалась правова оцінка правильності розрахунку суми єдиного внеску, нарахованої податковим органом у розмірі 2816,00 грн. за 2017 рік, у зв`язку з чим колегія судів у справі №320/5532/19 прийшла до наступного. 
Відповідно до положень частини 4 статті 4 Закону України №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як вбачається із матеріалів справи та визнається сторонами, позивач отримує пенсію за віком з 04 квітня 2017 року.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 10 квітня 2019 року дійшла висновку про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах цього суду від 21 квітня 2015 року у справі № 805/949/14 (№ 21-90а15) (постанова Верховного Суду України, на яку посилається податковий орган в заяві)    та від 26 травня 2015 року у справі № 818/2082/14 (№ 21-228а15).
У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено правовий висновок відповідно до якого, якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.
Отже, частиною 4 статті 4 Закону України №2464-VI встановлені дві чітко сформульовані обов`язкові вимоги, за яких особа звільняється від сплати єдиного внеску: особа є пенсіонером за віком або інвалідом; особа отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Розраховуючи суму єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 2816,00 грн., податковий орган виходив з того, що фізична особа - підприємець, яка набула статус пенсіонера за віком та отримує пенсію, звільняється від сплати єдиного внеску за себе з наступного місяця після набуття такого статусу. Отже, за 4 місяці 2017 року: січень - квітень, позивачу нараховано до сплати 2816,00 грн. (704грн.*4).
Проте, колегія суддів у справі №320/5532/19 з таким твердженням податкового органу не погодилася, оскільки з квітня 2017 року позивач отримує пенсію, а отже звільняється від сплати єдиного внеску за цей місяць. 
Крім того Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 03.06.2020 року по справі №320/5532/19 звернув увагу на наступне.
На реалізацію положень Закону України №2464-VI наказом Міністерства Фінансів України від 20 квітня 2015 року прийнято наказ №449, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953, яким затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449).
Ця Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.
Підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 закріплено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.
Аналіз наведених положень дав підстави Шостому апеляційному адміністративному суду в постанові від 03.06.2020 у справі №320/5532/19 для висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) у сумі 7616,76 мала бути надіслана (вручена) протягом 15 робочих днів березня місяця 2018 року.
Однак, вимога на зазначену суму була сформована та надіслана позивачу 23 квітня 2019 року. 
Пунктом 6 розділу VI Інструкції №449 передбачено зокрема, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що вимога вважається відкликаною з моменту прийняття рішення суду про скасування даної вимоги.
Колегія суддів звертає увагу, що Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 03.06.2020 року по справі №320/5532/19 прийшов до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23 квітня 2019 року не може бути відкликаною в результаті прийняття рішення Державною фіскальною службою України від 18 червня 2019 року, оскільки цим рішенням не було скасовано або змінено раніше визначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження.
За таких обставин, підстави для винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 липня 2019 року №Ф-278374-50/6924 у відповідача були відсутні.
Згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/283 вбачається, що до цієї вимоги включено недоїмку у сумі 4856,41 грн., яка складається з суми боргу з єдиного соціального внеску за 2013 рік у сумі 4800,76 грн., нарахованого платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування та єдиного внеску за січень-квітень 2017 року у сумі 2816,00 грн. (704,00 х 4), зменшеного на суму 2760,35 грн. у зв`язку з примусовим стягненням виконавчою службою.
Отже, підстави виникнення боргу згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/283 є повністю ідентичними обставинам у справі  №320/5532/19, в якій Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 03.06.2020 позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав протиправною та скасував  вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 15 липня 2019 року №Ф-278374-50/6924.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, преюдиційні обставини  - це ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, та які не підлягають доказуванню.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що у справі, що розглядається, підстави виникнення боргу з єдиного соціального внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839 в частині визначення недоїмки на суму 4856,41 грн. є повністю ідентичними обставинам у справі №320/5532/19, а отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, доведеним безпідставність визначення контролюючим органом у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 недоїмки на суму 4856,41 грн. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти: позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі; позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.
Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої правомірно зроблено висновок, що наступна вимога про сплату боргу (недоїмки), сформована після вимоги від 15.07.2019 року № Ф-278374-50/6924, повинна містити лише суму зростання боргу, проте у вимозі, що оскаржується в рамках даної справи від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 сума недоїмки 4856,41 грн. є боргом, який повністю був включений до вимоги від 15.07.2019 року № Ф-278374-50/6924.
У даному випадку має місце факт повторного включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839 на суму 4856,41 грн. суми боргу за вимогою від 15.07.2019 № Ф-278374-50/6924.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку мало місце повторне притягнення позивача на підставі вимоги від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 на суму 4856,41 грн. до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить вимогам Конституції України та законодавству.
Щодо правомірності визначення у спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-278374-50/2839 штрафних санкцій на суму 276,04 грн. та пені на суму 5831,55 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску згідно рішення №0094095005 від 18.05.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 10 статті 9 Закону №2464-VІ встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.11 ст.9 Закону №2464-VІ).
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону №2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Частиною 2 статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону №2464-VІ).
Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2464-VІ пеня нараховується на суму недоїмки з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Отже, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Такі особи зобов`язані здійснювати сплату єдиного соціального внеску. Несвоєчасна сплата платником єдиного внеску передбачає застосування контролюючим органом до такої особи штрафу та пені.
Як вже було встановлено вище, що 18.05.2020 року ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення №0094095005, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 276,04 грн. за період з 11.02.2014 року по 24.12.2019 рік та нараховано пеню у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 6107,59 грн. (стор. 15 том І). 
Отже, нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату платником єдиного внеску передбачає наявність узгодженої суми боргу з єдиного соціального внеску, проте позивач заперечує факт наявності у нього боргу в сумі 7616,76 грн., стверджуючи, що підставою для нарахування вказаного боргу були суми єдиного соціального внеску за 2013 рік у сумі 4800,76 грн., нарахованого платником самостійно по звіту від 25.01.2014 року №1401667700 для спрощеної системи оподаткування та єдиного внеску за січень-квітень 2017 року у сумі 2816,00 грн. (704,00 х 4), яким вже надано правову оцінку Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 03.06.2020 у справі №320/5532/19, якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 15 липня 2019 року №Ф-278374-50/6924.
Колегією суддів досліджено матеріали справи та норми права та погоджується з висновком суду першої інстанції, що штраф, визначений у рішенні ГУ ДПС у Київській області від 18.05.2020 №0094095005 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 276,04 грн. був нарахований у зв`язку з примусовим погашенням в рамках виконавчого провадження частини боргу з єдиного соціального внеску в сумі 2760,35 грн., про що свідчать відомості ІКП з ЄСВ.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Колегія суддів звертає увагу контролюючого органу, що підстав для визначення позивачу суми боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 7616,76 грн. не було, отже дана сума боргу не є узгодженою, що було встановлено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 03.06.2020 у справі №320/5532/19, а висновки суду є обов`язковими до виконання всіма органами, у відповідності до вищезазначених вимог норм права.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу контролюючого органу, що нарахування пені у розмірі 0,1 % від суми недоїмки можливе за умови наявності узгодженої суми боргу з єдиного соціального внеску, якої у даному випадку не було.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування штрафу за період з 11.02.2014 по 24.12.2019 у сумі 276,04 грн. та нарахування пені у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 6107,59 грн. згідно рішення ГУ ДПС у Київській області від 18.05.2020 №0094095005 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ДПС у Київській області від 18.05.2020 №0094095005, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 276,04 грн. за період з 11.02.2014 по 24.12.2019 та нараховано пеню у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 6107,59 грн., а так само вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 № Ф-278374-50/2839, якою позивачу визначено до сплати  штрафні санкції на суму 276,04 грн. та пеня на суму 5831,55 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску згідно рішення №0094095005 від 18.05.2020, є протиправними та підлягають скасуванню, а позов задоволенню у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу контролюючого органу, що останній не був позбавлений права винести вимогу з урахування висновків суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Допустити заміну в порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 43141377) на Головне управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 44096797).
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          І.О. Грибан