ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 року                          м. Дніпро                                Справа №  904/6029/21
ЦентраФльний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Орєшкіної Е.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021р. 
(суддя Мілєва І.В., повне рішення складено 20.08.2021р.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомпані", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
про стягнення 154 816,01 грн.   
ВСТАНОВИВ:
1.       Короткий зміст позовних  вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області  з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С", про стягнення 154 816,01 грн., з яких: 150 435,82 грн. – основний борг, 1 153,79 грн. – 3% річних, 3 226,40 грн. – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди № 1 від 18.05.2020р., в частині сплати орендної плати.

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021р. позов задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" 154 813,59 грн., з яких: 150 435,82 грн. – основний борг, 1 151,37 грн. – 3% річних, 3 226,40 грн. – інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 322,01 грн.. В решті позову відмовлено. 

3.       Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 56 668,90 грн., за період з січня 2021р. по 15 березня 2021р., а в іншій частині позову відмовити. 

4.       Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані надані письмові докази, а також додаткові обґрунтування та пояснення відносно спірної ситуації.
Зокрема, Скаржник звертає увагу на те, що висновки суду відносно відсутності у матеріалах справи доказів вручення позивачу листа № 99 від 15.03.2021 р., про розірвання договору і актів приймання-здачі майна спростовуються і наданою разом із відзивом на позов експрес-накладною нової пошти №5900066211280, яка, на думку Скаржника, у повній мірі підтверджує факт направлення листа № 99 від 15.03.2021 р., про розірвання договору і актів приймання-здачі майна від 15.03.2021 р. підписаних директором ТОВ «Траєкторія-С» Позивачу. В цій же накладній міститься інформація про дату та час отримання документів 29.03.2021р. об 11:12 год. Головним бухгалтером відповідача ОСОБА_1 . Те, що саме ОСОБА_2 є Головним бухгалтером відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи документами такими як рахунки та специфікації надані Відповідачем складені за її підписом. Викладені факти також підтверджуються заявою свідка ОСОБА_3 від 04.08.2021р. оригінал якої було подано до суду разом з запереченнями. Також разом з запереченнями Суду були наданні докази направлення Орендодавцю листа № 99 від 15.03.2021 р., про розірвання договору засобами електронного зв`язку на електронну пошту Позивача 23.03.2021 р.. 
Скаржник вважає, що судом було не враховано той факт, що починаючи з 15.03.2021 р., ТОВ «Траєкторія-С» не здійснює ні якої діяльності в раніше орендованих приміщеннях оскільки позбавлене фактичного доступу до них внаслідок відсутності ключів які були повернуті Орендодавцю.
Скаржник також зазначає на тому, що під час ознайомлення з матеріалами справи з`ясувалось, що в матеріалах справи були відсутні його заперечення подані до Господарського суду Дніпропетровської області 05.08.2021 року.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, Скаржник зазначив, що наданні Позивачем у відзиві пояснення не заслуговують на увагу та не спростовують аргументи, викладені в апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від Позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В огрунтування своїх заперечень, Позивач вказує на те, що ТОВ «Траєкторія-С» не надано належних та допустимих доказів повідомлення Позивача про розірвання Договору оренди, яким могло бути направлення заяви (повідомлення) на юридичну адресу Позивача засобами поштового зв`язку або особисте вручення під підпис. 

6.       Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М.,  у складі колегії суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В..
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України   визначено,  що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно   до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного  провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають  розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,  розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься     до малозначних справ в розумінні ГПК України, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням або викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.

7.      Встановлені судом обставини справи
18.05.2020р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" (орендар) було укладено договір оренди № 1 (далі - договір).
Цим договором регулюються правовідносини, пов`язані з переданням орендодавцем орендареві у строкове - з 18.05.2020р. по 31.12.2020р. - платне користування майна (п. 1.1. договору).
Повний перелік майна, що передається за цим договором та визначення його ознак (найменування та інші характеристики містяться в додатку № 1 до цього договору (п. 1.2. договору).
Предмет оренди використовуватиметься відповідно до цільового призначення , а саме: Ремонт електродвигунів (п. 1.3. договору).
Зазначене в п.1.2 цього договору майно перебуває в робочому стані, відповідає вимогам техніки безпеки при роботі на ньому і підлягає переданню орендареві 18.05.2020р. у передбаченому додатком № 1 до цього договору порядку (п. 1.4. договору).
Орендодавець бере на себе наступні обов`язки: своєчасно передати орендареві майно в стані, який забезпечує його нормальне функціонування та можливість використання такого майна за його цільовим призначенням відповідно до мети, визначеної у п. 1.3 цього договору (п. 2.1. договору).
Орендар бере на себе такі обов`язки: вчасно і в повному обсязі сплачувати плату за користування переданим майном та не допускати дій, які можуть призвести до пошкодження (псування) або знищення майна; підтримувати майно в технічно справному стані та після закінчення строку цього договору чи його дострокового розірвання, повернути майно Орендодавцеві за актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками, в строк не пізніше 3-х календарних днів з моменту виникнення підстав для повернення майна (п. 2.3. договору).
Орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном з урахуванням її індексації, не пізніше 15 числа за минулий місяць з розмірі, визначеному у рахунку, перерахуванням на розрахунковий рахунок (п. 3.1. договору).
Крім орендної плати, орендар щомісячно відшкодовує витрати на сплату комунальних послуг, сплату податків (орендна плата за землю, податок на нерухомість) та на сплату за електроенергію. Сплата за електроенергію здійснюється, виходячи з фактичних показань, згідно рахунків ТОВ “Дніпровські енергетичні послуги”, а також 100% планової електроенергії на наступний місяць в строк до 3 числа поточного місяця (п. 3.2. договору). 
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений в п.6.1. цього договору (тобто з моменту підписання сторонами), та закінчується 31.12.2020р. (п. 6.2. договору).
Як свідчать матеріали справи, 18.05.2020р., сторонами підписано акт приймання-передачі майна (додаток № 1 до договору) (а.с. 18), відповідно до якого Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю майно, що знаходиться за адресою: 50086, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 20М, та передано Товариству з обмеженого відповідальністю “Траєкторія-С”, а саме: приміщення площею 330 кв.м., яке складається з 2-х кімнат - пл.9,44 кв.м. та 7,63 кв.м. і частини приміщення для виробничої діяльності площею 312,93 кв.м.; установка для виїмки дроту; тельфер № 1; тельфер № 2 - 2 шт. Сторони погодили, що стан приміщень та обладнання повністю відповідають умовам договору. При огляді приміщень та обладнання не встановлено якихось дефектів або недоліків.
18.05.2020р. сторонами укладено додаток № 1 до договору "Розрахунок орендної плати", в якому погоджено вартість місячної орендної плати, у розмірі 22 159,21 грн. (а.с. 19).
01.01.2021р. сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору (а.с. 20), в якій узгодили пролонгацію дії зазначеного договору строком до 31.12.2021р..
Позивач зазначає, що протягом строку дії договору сумлінно виконував обов`язки, своєчасно передавши орендареві майно (вищезазначене приміщення та обладнання) в стані, який забезпечує його нормальне функціонування та можливість використання такого майна за його цільовим призначенням.
Відповідно до п. 3.1. договору, орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном з урахуванням її індексації, не пізніше 15 числа за минулий місяць з розмірі, визначеному у рахунку, перерахуванням на розрахунковий рахунок.
Як зазначає позивач, до грудня 2020 року Відповідачем виконувалися обов`язки з оплати отриманих послуг з оренди, відповідно до договору, однак, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, договірні зобов`язання зі своєчасної та повної сплати орендної плати Відповідачем належним чином не виконувались.
Позивач зазначає, що акти наданих послуг: № 47 від 31.12.2020р., за грудень 2020 р., на суму 29 417,26 грн. з ПДВ (а.с. 25); № 2 від 31.01.2021р., за січень 2021 р., на суму 33  610,51 грн. з ПДВ (а.с. 26) належним чином підписані сторонами та скріплені їх печатками. 
Однак, в подальшому, акти надання послуг: № 6 від 28.02.2021р., за лютий 2021 р., на суму 34  324,19 грн. з ПДВ (а.с. 27); № 9 від 31.03.2021р., за березень 2021 р., на суму 34  217,09 грн. з ПДВ (а.с. 28); № 12 від 30.04.2021р., за квітень 2021р., на суму 33  866,77 грн. з ПДВ (а.с. 29), відповідачем не підписані, без повідомлення причин.
Також відповідачем проігноровані виставлені рахунки:№ 2 від 31.01.2021р., на суму 33 610,51 грн. з ПДВ (а.с. 21); № 6 від 28.02.2021р., на суму 34 324,19 грн. з ПДВ (а.с. 22); № 9 від 31.03.2021р., на суму 34 217,09 грн. з ПДВ (а.с. 23); № 11 від 30.04.2021р., на суму 33 866,77 грн. з ПДВ (а.с. 24).
Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору орендну плату сплатив лише частково 26.02.2021р. суму 15  000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1500 від 26.02.2021р.. У зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, у розмірі 150 435,82 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію (а.с. 34-35), в якій вимагав сплатити заборгованість. Разом з претензією позивач направив відповідачу акти надання послуг № 6 від 28.02.2021р., № 9 від 31.03.2021р., № 12 від 30.04.2021р. та рахунки № 6 від 28.02.2021р., № 9 від 31.03.2021р., № 11 від 30.04.2021р..
В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаної претензії позивач надав до суду копії опису вкладення, накладної Укрпошти та фіскального чеку (а.с. 32-33).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 33), відповідач отримав претензію 19.05.2021р. проте, відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив.
На підставі ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення суму 3 % річних у розмірі 1 153,79 грн. та інфляційних втрат, в розмірі 3 226,40 грн..
Викладене стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду для захисту свого порушеного права.
Доказів оплати орендної плати в сумі 150 435,82 грн. відповідач не надав. 
У відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" Відповідач зазначає, що 18.05.2020р. сторонами підписано додаток № 1 - Розрахунок орендної плати, яким сторони погодили вартість щомісячної орендної плати у розмірі 22 159,21 грн., проте, починаючи з другого місяця оренди, тобто у червні 2020 року, з невідомих причин та всупереч умов договору, без згоди відповідача та укладання жодних додаткових угод позивач виставив рахунок на оплату оренди у розмірі вищому, ніж було передбачено договором, а саме в розмірі 26 900,78 грн., у липні та серпні 2020 р. замість 26 591,05 грн., обумовлених додатком №1 до договору, було виставлено рахунки на суму 26 750,83 грн. за липень і 26 711,82 грн. за серпень 2020 року. З метою з`ясування причин односторонньої та неузгодженої зміни розміру орендної плати підприємство направило свого представника Головного інженера Рябовол С.М. на зустріч з керівником позивача, в ході зустрічі якої його запевнили, що розмір переплати буде врахований у наступних місяцях та у грудні 2020 року ТОВ “Траєкторія - С” буде виставлено рахунок з відрахуванням переплачених сум. Проте оскільки ані у листопаді, ані грудні 2020 року перерахунок зроблено не було, а позивач навпаки продовжив безпідставно збільшувати орендну плату, виставивши рахунки та акти на суму 29 086,01 грн. за листопад та 29 417,26 грн. за грудень, відповідачем було прийнято рішення призупинити проведення оплат до остаточного врегулювання невідповідностей у оплатах, а згодом для уникнення можливих суперечок проведено часткову оплату за грудень місяць у розмірі 15 000,00 грн. з відрахуванням переплачених сум. Таким чином, за наслідками 2020 року у ТОВ “Траєкторія - С” виникла заборгованість по сплаті орендних платежів перед орендодавцем, але не у розмірі 14 417,26 грн. який зазначає позивач у своїй позовній заяві, а лише у розмірі 5 037,37 грн. У 2021 році, незважаючи на застереження в адресу позивача відносно неправомірності збільшення орендної плати в односторонньому порядку та порушення умов договору щодо встановлення нового розміру орендних платежів орендодавець і надалі продовжив підвищувати орендну плату. Враховуючи постійні зловживання з боку позивача, які виразились у необґрунтованих підвищеннях орендної плати, а також відверте нехтування останнім умовами договору, відповідач був змушений відмовитись від підписання актів наданих послуг із завищеною ціною та повідомити орендодавця про свій намір розірвати договір оренди. Так, 12.03.2021р. засобами телефонного зв`язку відповідач повідомив керівника позивача про своє рішення, щодо припинення подальших відносин з ТОВ “Промкомпані” та намір розірвати договір оренди та повернути приміщення 15.03.2021р.. В цей же день було видано наказ по підприємству щодо організації передачі майна. 14.03.2021р. відповідач повністю звільнив орендні приміщення та підготувався до повернення майна. 15.03.2021р. о першій половині дня засобами телефонного зв`язку відповідач повторно зв`язався з керівником позивача та запропонував організувати явку повноважного представника для передачі приміщень на 13-00 годин. На що отримав відповідь, що вони нічого перевіряти не планують і їм буде достатньо, щоб повернули ключі від вхідних дверей та воріт приміщень. Відразу після розмови головний інженер Рябовол С.М. направився до офісу ТОВ “Промкомпані”, де особисто зустрівся з директором позивача Єрмак В.О. і під час розмови повернув їй ключі від приміщень та вручив лист № 99 від 15.03.2021р. про розірвання договору і два акти приймання-здачі майна від 15.03.2021р., підписані директором ТОВ “Траєкторія-С”. На своє прохання підписати акти приймання-здачі майна, головний інженер Рябовол С.М. отримав відповідь, що данні документи будуть підписані лише після отримання повної оплати за виставленими рахунками за січень, лютий і половину березня 2021 року, а також підписання всіх актів наданих послуг оренди. Поставити відмітку про отримання документів Єрмак В.О. також відмовилась. Оскільки орендодавець відмовився підписати отримані акти приймання-здачі майна в цей же день було повторно складено такий саме акт приймання-здачі майна від 15.03.2021р., який був підписаний директором ТОВ “Траєкторія-С”, а також членами створеної на передодні комісії та представником сторонньої організації. Таким чином починаючи з 15.03.2021р. відповідач повернув приміщення та майно орендодавцю, а отже у позивача відсутні правові підстави вимагати проведення оплат оренди за другу половину березня, а також квітень і травень 2021 року. У зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
За  наслідками розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
        Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).
Аналогічно, в ч. 1 ст. 283 ГК України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
В силу положень ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарський кодексом України.
Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В ході розгляду справи суд встановив, що 18.05.2020р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" (орендар) було укладено договір оренди № 1.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений в п.6.1. цього договору (тобто з моменту підписання сторонами), та закінчується 31.12.2020р. (п. 6.2. договору).
01.01.2021р. сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору (а.с. 20), в якій узгодили пролонгацію дії зазначеного договору строком до 31.12.2021р..
На виконання умов договору оренди  від 18.05.2020р. №1,   позивач виконав зобов`язання за договором та передав у строкове платне користування відповідачу майно, а саме: приміщення площею 330 кв.м., яке складається з 2-х кімнат - пл.9,44 кв.м. та 7,63 кв.м. і частини приміщення для виробничої діяльності площею 312,93 кв.м.; установка для виїмки дроту; тельфер № 1; тельфер № 2 - 2 шт., що знаходиться за адресою: 50086, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 20М.
Відповідно до п. 3.1. договору, орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном з урахуванням її індексації, не пізніше 15 числа за минулий місяць з розмірі, визначеному у рахунку , перерахуванням на розрахунковий рахунок.
Крім орендної плати, орендар щомісячно відшкодовує витрати на сплату комунальних послуг, сплату податків (орендна плата за землю, податок на нерухомість) та на сплату за електроенергію. Сплата за електроенергію здійснюється, виходячи з фактичних показань, згідно рахунків ТОВ “Дніпровські енергетичні послуги”, а також 100% планової електроенергії на наступний місяць в строк до 3 числа поточного місяця (п. 3.2. договору). 
18.05.2020р. сторонами укладено додаток № 1 до договору "Розрахунок орендної плати", в якому погоджено вартість місячної орендної плати у розмірі 22 159,21 грн. (а.с. 19).
Судом встановлено, що акти наданих послуг № 47 від 31.12.2020 за грудень 2020 р., на суму 29   417,26 грн. з ПДВ  та  № 2 від 31.01.2021р. за січень 2021 р.,  на суму 33 610,51 грн. з ПДВ належним чином підписані сторонами та скріплені їх печатками, однак в подальшому акти надання послуг: № 6 від 28.02.2021р., за лютий 2021 р., на суму 34  324,19 грн. з ПДВ, № 9 від 31.03.2021р., за березень 2021 р., на суму 34  217,09 грн. з ПДВ, № 12 від 30.04.2021 за квітень 2021 р., на суму 33 866,77 грн. з ПДВ відповідачем не підписані.
Виставлені позивачем рахунки: № 2 від 31.01.2021р., на суму 33  610,51 грн. з ПДВ (а.с. 21); № 6 від 28.02.2021р., на суму 34  324,19 грн. з ПДВ; № 9 від 31.03.2021р., на суму 34  217,09 грн. з ПДВ та № 11 від 30.04.2021р., на суму 33  866,77 грн. з ПДВ  Відповідачем не оплачені. 
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч.1,2,5 ст.762 ЦК України).
Отже, за приписами вказаних норм, обов`язок внесення орендної плати безумовно пов`язаний з фактичним отриманням послуги з користування визначеним договором оренди майном.
      Обов`язок оплати за передану наймачеві у користування річ передбачено ч. 1 ст. 759 ЦК України.
      Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Позивач посилається на часткову оплату відповідачем орендної плати у спірний період, в розмірі 15  000,00 грн., за актом наданих послуг №47 від 31.12.2020 на суму 29  417,26 грн. ( в т.ч. ПДВ -4  902,88 грн.), в підтвердження чого позивачем було надано  до матеріалів справи виписку по особовому рахунку   Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомпані" та платіжне доручення № 1500 від 26.02.2021р..  
      Враховуючи часткову оплату відповідачем орендної плати, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Траекторія-С" за умовами договору оренди № 1 від 18.05.2020р. станом на день звернення позивача з позовом до  суду у даній справі склала  150 435,82 грн. доказів погашення якої відповідачем не надано, доводів позивача щодо наявності вказаної заборгованості не спростовано, відповідно,  позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 150 435,82 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи скаржника про немотивовані підвищення орендної плати Позивачем колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються положеннями п.3.1 договору оренди, якими передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендодавцеві плату за користування майном, з урахуванням її індексації.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.
Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 153,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 226,40 грн.. 
Суд апеляційної інстанції перевірив та погоджується з перерахунком 3% річних та інфляційних витрат, здійсненим судом першої інстанції, за яким загальний розмір 3% відсотків річних складає 1 151,37 грн.,  загальний розмір інфляційних витрат складає 3 226,40 грн..
За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи Скаржника щодо повідомлення Позивача про розірвання договору, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
 Відповідно до п. 7.1 договору, договір може бути розірваний достроково за умови попереднього повідомлення сторонами один одного. 
Отже, договором оренди дійсно передбачена можливість дострокового його розірвання, проте тільки за умови попереднього повідомлення сторонами одне одного.  
 Відповідно до ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
  За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічну правову позицію викладено у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019р. №9161684/18).
Скаржник зазначає, що в якості доказу направлення позивачу листа №99 від 15.03.2021р. про розірвання договору №1 від 18.05.2020р., ним до матеріалів справи долучено експрес-накладну Нової пошти №59000662112870 від 26.03.2021р..
 Проте, до вказаної експрес-накладної колегія суддів ставиться критично, оскільки з її змісту не зрозуміло, який саме лист направлявся на адресу позивача.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Акт приймання-здачі майна, підписаний директором ТОВ “Траєкторія-С”, а також членами створеної на передодні комісії та представником сторонньої організації та наказ відповідача щодо організації передачі майна не є належним та достовірним доказом повернення з оренди спірного приміщення та розірвання договору,  а твердження відповідача, що, починаючи з 15.03.2021р., він повернув приміщення та майно орендодавцю є недоведеними.
    Згідно з положеннями ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
        Доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи поданих ним заперечень колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (а.с.125-165, т.1).
Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені ст. 276 ГПК України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

9.       Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,     якщо     визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального     і     процесуального     права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

10.     Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -     
                                                              ПОСТАНОВИВ:                  
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія-С" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021р. у справі №904/6029/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Головуючий суддя          І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                           О.В. Чус

Суддя                                                                                           Е.В. Орєшкіна