Єдиний унікальний номер 225/4242/21 
Номер провадження 22-ц/804/2696/21        

Єдиний унікальний номер 225/4242/21                                                     Головуючий у 1 інстанції Соляник А.В. 
Номер провадження 22-ц/804/2696/21                                                                                Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем   України

09 листопада 2021 року            Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді                    Корчистої О.І.
суддів:                                        Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря                   Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №225/4242/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу,
на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року,

                                                       встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У липні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 ,  звернувся до суду з позовом до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 03 червня 2013 року по 29 грудня 2020 року він працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря ремонтника 4 розрядку.
04 вересня 2020 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, який Актом Н-1/П від 29 січня 2021 року визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
Внаслідок отриманої травми висновком МСЕК від 13 травня 2021 року йому вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності та визначено ІІІ групу інвалідності. 
Посилаючись на те, що через отримання травми у вигляді хімічного опіку кон`юктиви рогівки обох очей, зліва ІІІ – Б ст. у стадії трофічних розладів, йому спричинено моральні страждання, які виникають у зв`язку з фізичними стражданнями через отриману травму, нездужанні та болях в очах, частої втомленості і роздратованості, що змушує його докладати додаткові зусилля для організації свого життя та побуту, він вимушений нести додаткові витрати на лікування та медичні препарати, не може в повній мірі займатись домашнім господарством і вимушений ці обов`язки перекладати на свою родину. Всі ці фактори призводять до порушення його звичайних життєвих зв`язків та звичок, відображаються на його особистому житті, унеможливлюють продовження активної життєвої діяльності, призводять до сварок у родині та з оточуючими людьми, в очах яких він бать себе неповноцінною людиною, просив на відшкодування спричинених йому травмою страждань стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку у грошовому еквіваленті оцінив у 1 000 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150 000 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь держави судовий збір в сумі 136, 20 гривень. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі Торецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.
Розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції непідтверджений, є необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Також зазначає, що позов пред`явлений до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (ЄДРПОУ 35397900), яке не є юридичною особою, а є лише відокремленим підрозділом, що входить до складу юридичної особи КП «Вода Донбасу» (ЕДРПОУ 00191678). Також в рішенні не вірно зазначено ЄДРПОУ Торецького відокремленого підрозділу.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діють на підставі довіреностей, виданих Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу», доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 03 червня 2013 року по 29 грудня 2020 року та працював слюсарем ремонтником 4 розряду.
04 вересня 2020 оку під час виконання трудових обов`язків із ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав травми.
В ході розслідування нещасного випадку відповідною комісією встановлено факт прихованого нещасного випадку на виробництві, про що 29 січня 2021 року складено Акт Н-1/П.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, що підтверджується відповідним висновком МСЕК. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»  підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 50% з 13 травня 2021 року та ІІІ групу інвалідності, в наслідок чого позивачу спричинено моральну шкоду, тому, відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду, яку суд визначив у грошовому еквіваленті в сумі 150 000 гривень.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального закону.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Торецьким виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 03 червня 2013 року по 29 грудня 2020 року. (а.с.5-8)
Відповідно до Акту розслідування від 02 лютого 2021 року Н-1/П (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 04 вересня 2020 року з ОСОБА_1 , нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. (а.с.9-13, 14-15)
Згідно Довідки МСЕК серії 12 ААА №098815 від 13 травня 2021 року ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності. (а.с.16, 17)
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України право працівника на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу встановлено 50% відсотків втрати професійної працездатності з 13 травня 2021 року безстроково, дата перегляду не підлягає.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в результаті отриманого каліцтва позивач несе моральні страждання, які полягають в тому, що через трудове каліцтво він змушений докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї родини, одержання повноцінного та своєчасного лікування. Його втрати носять безстроковий характер. Втрата працездатності призвела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Він продовжує відчувати дискомфорт, потребує лікування. 
Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення позивачу моральної шкоди доведено.
Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.
Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). 
В даному випадку нещасний випадок пов`язаний з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до частини першої  статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є Акт розслідування Н-1/П від 02 лютого 2021 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, а також, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції непідтверджений, є необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.
Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у меншому розмірі, відповідачем не надано.
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок нещасного випадку,  встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 50%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 гривень, і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.
Законних підстав для зменшення розміру визначеної судом першої інстанції  моральної шкоди не має.  
Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими.  Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи, з врахуванням вимог розумності і справедливості та у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позов пред`явлений до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», яке не є юридичною особою, а є лише відокремленим підрозділом, що входить до складу юридичної особи Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).
У ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.
Встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678) зареєстрований як юридична особа 03 вересня 2007 року. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, відокремлений підрозділ Торецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
Згідно Положення №18 про Торецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»,  управління є відокремленим підрозділом, що входить до складу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», веде окремий незакінчений баланс, може діяти в межах, визначених Положенням, від імені Підприємства. (а.с.117-130)
Позивач ОСОБА_1 з метою вирішення спору пред`явив позов до Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». 
Інтереси Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в суді представляв директор управління Шупров А.В., юрисконсульт Горбунова М.П., інженер з охорони праці управління Абрамович Н.В., які діяли на підставі довіреностей №03-13 від 14 грудня 2020 року, №03-52 від 14 грудня 2020 року та №03-231 від 22 липня 2021 року відповідно, виданих Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу».
Вказаними довіреностями Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» уповноважило директора Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»  Шупрова А.В., юрисконсульта Горбунову М.П., інженера з охорони праці управління Абрамович Н.В. представляти інтереси Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в межах діяльності відокремленого підрозділу, на території України у відношеннях із усіма юридичними та фізичними особами, представляти інтереси підприємства
Відзив на позовну заяву було подано директором Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Шупровим А.В. на підставі довіреності, виданої Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу». 
Подаючи відзив на позов, представник Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» - директор Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Шупров А.В. не обґрунтовував свої заперечення на подану позовну заяву тими доводами, що позивач звернувся до суду із позовом до неналежного відповідача, просив у задоволенні позову відмовити по суті спору.
Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано директором Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Шупровим А.В. на підставі довіреності від 14 грудня 2020 року № 03-13, виданої  Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу».
В суді апеляційної інстанції Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» представляли Абрамович Н.В. та Горбунова М.П., які діяли на підставі довіреностей, виданих Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу».
Вказане свідчить про те, що процесуальні дії у цивільній справі, яка переглядається, здійснювались саме представниками Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №61-16459сво20.
Щодо доводів апеляційної скарги про невірне зазначення в оскаржуваному рішенні суду ЄДРПОУ підприємства колегія суддів апеляційного суду зазначає, що питання про виправлення описок у рішенні врегульоване статтею 269 ЦПК України.
На підставі викладеного суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, та відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

            Керуючись ст.  367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                     постановив:

Апеляційну скаргу Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:               

Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий        О.І.Корчиста