КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   № 22-ц/824/14229/2021

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                            Справа № 760/4102/19
 
11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.
                                    - Рубан С.М.
при секретарі              - Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Миронюк Дмитра Дмитровича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кушнір С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» про визнання зобов`язань припиненими,-
 
в с т а н о в и в:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ЮК ПІК», треті особи: ПАТ «Дельта Банк», ВАТ «Кредитпромбанк» про визнання зобов`язань припиненими, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати зобов`язання за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн від 24 березня 2008 року, який укладено між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» в розмірі 1 045 958,83 грн. припиненими.
У липні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності.
Заява мотивована тим, що позивач обґрунтовував свій позов тим, що кредитор за кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2014 році до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку. Позивачу на поштову адресу надійшла вимога про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором, в якій зокрема зазначено, що якщо протягом строку дана вимога залишиться без задоволення, ТОВ «ЮК ПІК» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки, який зареєстровано в реєстрі за № 7456 та в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку». Однак, у даній справі позивачем оспорюються сума заборгованості за кредитним договором, відповідно відповідач не має права вимагати здійснити виплату суми, якупозивач вважає об`єктивно необґрунтованою до моменту закінчення розгляду цієї справи. Вважає, що позивачу загрожує процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в момент існування судового спору про розмір заборгованості за кредитним договором.
Вказував на те, що накладення арешту на предмет іпотеки є співмірним із заявленими позовними вимогами та випливає із фактичних обставин справи, оскільки через ризик звернення стягнення, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. 
Крім того, звертав увагу суду, що вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту лише тимчасово обмежить права відповідача щодо звернення стягнення на майно, яке перебуває у іпотеці.
Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 рокув задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, представник позивача просив її скасувати  та задовольнити заяву. Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процессуального права. Зазначав, що суд першої інтсанції не надав оцінки доводам позивача у заяві про забезпечення  позову щодо необхідності накладення арешту на квартиру. Вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач не порушує прав інших осіб та одночасно дозволяє зберегти майнові права сторін в існуючому стані до вирішення судового спору між ними. Крім того, забезпечення позову дозволить виконати можливе рішеня суду, із збереженням принципу юридичної визначеності та обовязковості виконання рішення суду для обох сторін даної справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив аппеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу суду - без змін, посилаючись  на те, що вона є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Миронюк Д.Д. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «ЮК ПІК» - Карапетян А.Р. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
Разом з цим, як вбачається із заяви про забезпечення позову, вона не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання зобов`язання припиненими у разі задоволення позову. 
Посилання на те, що позивачу загрожує процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в момент існування судового спору про розмір заборгованості за кредитним договором, не дають обгрунтованих підстав вважати, що не забезпечення позову у обраний позивачем спосіб унеможливить виконання рішення суду чи ускладнить ефективний захист прав позивача, враховуючи предмет даного позову.
Доказів щодо співмірності заявлених позовних вимог заходам забезпечення позову і необхідності вжиття таких заходів з метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду, позаяк зазначені заявником заходи забезпечення позову, жодним чином не впливають на можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову про визнання зобов`язання припиненими, а тому доводи заявника, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання можливого рішення суду,  ґрунтуються лише на його припущеннях.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Миронюк Дмитра Дмитровича залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

 
Головуючий:                                          Судді: