Справа № 301/1711/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Іршавського районного суду Гички О.Б. від 12 липня 2021 року, повний текст якої складено 12 липня 2021 року, про відмову у відкритті провадження у справі № 301/1711/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення додаткових витрат на утримання, -

встановив:

ОСОБА_1 07.07.2021 звернувся до суду із зазначеним позовом до в/ч НОМЕР_1 мотивуючи таким.
Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 у 1988 році позивач внаслідок нещасного випадку отримав травму, яка потягла 100% втрату працездатності та встановлення позивачу інвалідності І групи.
Частино 1 статті 1195 ЦК України передбачено, що юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
З часу заподіянні йому шкоди позивач щорічно звертається до суду з позовами про відшкодування його витрат, передбачених вказаною вище нормою закону.
Останнім рішенням Іршавського районного суду від 06.05.2020 на користь позивача було стягнуто з відповідача 197553,00 грн за період з 22.03.2019 по 22.03.2020.
Посилаючись на ці обставини, вказуючи на втрату щомісячного заробітку в сумі 5146,00 грн (61751,00 грн за 12 місяців), на необхідність оплати стороннього догляду за період з 23.03.2020 по 23.03.2021 (6000,00 грн Х 12 місяців = 72000,00 грн), оплати спеціального медичного догляду (4723,00 грн х 12 місяців = 56676,00 грн), оплати 40 сеансів проведеного масажу (150,00 грн х 40 = 6000,00 грн), відшкодування витрат на купівлю спеціального одягу та білизни (20755,00 грн), позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із відповідача в/ч НОМЕР_1 217182,00 грн у рахунок відшкодування додаткових витрат із його утримання за період з 23.03.2020 по 23.03.2021.

Ухвалою судді Іршавського районного суду від 12.07.2021 на підставі ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження в справі.

Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходив із того, що спір пов`язаний із проходженням військової служби, а відтак є публічно-правовим, підлягає розгляду в поряду адміністративного судочинства і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді як постановлену з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до ст. 19 ЦПК України, оскільки спір стосується матеріального відшкодування витрат, які виникли внаслідок отриманої під час військової служби травми, що їх добровільно відповідач не відшкодовує. Через це позивач змушений щорічно звертатися з цим питанням до суду.
Один лиш той факт, що відповідачем є орган державної влади не свідчить про підвідомчість справи адміністративному суду, ця справа не належить до тих, на які відповідно до КАС України поширюється юрисдикція адміністративного суду.
Позивач просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

За змістом правової позиції позивача ОСОБА_1 , він на підставі положень ст. 1195 ч. 1 ЦК України вчергове поставив питання про захист його цивільного права щодо одержання від відповідача в/ч НОМЕР_1 коштів на відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю лікування, стороннього догляду, інших пов`язаних витрат.

Особа вправі вимагати повного відшкодування завданої їй майнової шкоди, в тому числі, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст. 22, 1166, 1195 ЦК України, інші норми законодавства).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст. 19 ч. 1 ЦПК України).

За приписами КАС України:
публічно-правовим є спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг (ст. 4 ч. 1 п. 2);
суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (ст. 4 ч. 1 п. 7);
публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (ст. 4 ч. 1 п. 17);
юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (ст. 19 ч. 1 п. 2);
вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір; інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (ст. 21 ч. 5).

Попри те, що ушкодження здоров`я позивача мало місце під час проходження ним військової служби, спір, підстави та предмет якого пов`язуються наразі лише з регулярним відшкодуванням відповідачем витрат, передбачених ст. 1195 ч. 1 ЦК України, а інші вимоги відсутні, не є публічно-правовим. Позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 щодо захисту його цивільних прав, порушення яких відповідно до правової позиції позивача має місце та є наслідком заподіяння йому свого часу ушкодження здоров`я, належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Норми КАС України не передбачають процесуальної можливості розгляду в порядку адміністративного судочинства позову про відшкодування шкоди, заподіяної часу ушкодження здоров`я, за відсутності одночасно заявлених вимог, що їх належить розглядати за правилами КАС України. Відмова за таких обставин у відкритті провадження в справі в порядку цивільного судочинства з вказівкою на підвідомчість справи адміністративному суду помилкова та по суті утруднює позивачу доступ до суду.

Посилання судді суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 813/1045/18 із самим лише зазначенням про те, що спір, пов`язаний із проходженням військової служби, є публічно-правовим, не може слугувати належним обґрунтуванням відмови у відкритті провадження в справі.

Суддя залишила поза увагою дійсний зміст указаної постанови суду касаційної інстанції та невірно її витлумачила, оскільки постанову було ухвалено за цілком інших фактичних і процесуальних обставин, незастосовних у випадку, що розглядається, а саме, коли мав місце позов військової частини до військовослужбовця про відшкодування заподіяної його неправомірною бездіяльністю майнової шкоди, проводилося службове розслідування з приводу нестачі майна, підлягали перевірці та оцінці питання правомірності дій військовослужбовця під час проходження служби тощо.

Правові позиції та висновки, що формулюються Верховним Судом, не можуть застосовуватися формально, «механічно», а лише з урахуванням конкретних фактичних і процесуальних обставин справи, суті та характеру спірних правовідносин, що є визначальним для вирішення питання про юрисдикцію спору, тоді як самі по собі факти публічної служби, наявності в спорі суб`єкта владних повноважень і т.ін. мають оцінюватися в сукупності та взаємозв`язку з такими обставинами.

Отже, з огляду на суть і характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суддею неправильно застосовані положення ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, відповідно до яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження направити для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Іршавського районного суду від 12 липня 2021 року скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді