ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6408/21 Справа № 212/5632/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/5632/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:
позивач -  Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021  року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019  року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовну заяву мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 14.06.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідач погодився з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які разом з підписаною анкетою-заявою, складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. 
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. 
Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконав умови договору, в зв`язку з чим, станом на 28.05.2019 року, утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 373 017,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 303 600,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 65 525,63 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 892,31 грн. 
Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. 
Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 14.06.2018 року в розмірі 303600,00 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 303600,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4554,00 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021  року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.06.2018 в розмірі 303600 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 4554 гривні 00 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано та не надано належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також доказам, які повністю узгоджуються з поясненнями відповідача про те, що кошти з картки були зняті у період його перебування за межами України та він одразу повідомив Банк про несанкціоновані операції.
Зазначає, що позивачем не було надано суду доказів того, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Вважає, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, а наявність у кредитному договорі можливості стягнення із споживача надмірної грошової суми, як неустойки, спотворює її дійсне правове призначення.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.06.2018  року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), згідно якої отримав кредит у розмірі 300 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Підписана відповідачем Заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір і згода на це засвідчена 14.06.2018 року підписом ОСОБА_1 в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Матеріали справи містять розрахунок, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги, згідно якого заборгованість за договором № б/н від 14.06.2018 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 28.05.2019 року, становить 373 017,94 грн., з яких:  303 600,00 грн. - заборгованість за кредитом; 65 525,63  грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3892,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що 08.06.18 року кредитний ліміт становить 0,00, 14.06.2018 року збільшено кредитний ліміт до 100 000,00 грн., 15.06.2018 року збільшено кредитний  ліміт  до 300 000 грн., 01.07.2019 року збільшено до 383 650,00 грн., 01.07.2019 року зменшено ліміт до 0.00 грн., 30.07.2019 року зменшено ліміт до 0.00 грн.
ОСОБА_1 видавалися кредитні картки №   НОМЕР_1 (дата відкриття 14.06.2018 року, термін дії - 06/19) та  № НОМЕР_2 (дата відкриття 24.10.2018 року, термін дії - 10/19).
Згідно відповіді начальника Олександрівського відділення поліції Каховського ГУНП в Запорізькій області Мателеги В.В. від 01.04.2019 року, через секретаріат за вх. № 6756 від 24.10.2018 надійшов матеріал ЖЄО №3845 від 13.10.2018 року від начальника Чаплінського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, за зверненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про списання грошових коштів зі свого банківського карткового рахунку. Дане звернення було зареєстровано в журналі ЄО за номером 21845 від 24.10.2018 року. Відомостей до ЄРДР не вносилось, рішення було прийнято відповідно нормам Закону України "Про звернення громадян", про що ОСОБА_1 була надана відповідь, зареєстрована за вхідним номером 256/42/02/03.
Згідно листа начальника Олександрівського відділення поліції Каховського ГУНП в Запорізькій області Мателеги В.В. від 04.01.2019 року за номером 256/42/02/03-2019, повідомлено ОСОБА_1 про те, що матеріал ЄО 21845 від 24.10.2018 року з приводу його звернення щодо списання грошових коштів з банківського карткового рахунку, уважно розглянуто керівництвом Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, за результатами розгляду встановлено, що матеріал не належить до реєстрації у ЄРДР, оскільки під час проведення перевірки за даним зверненням не було отримано даних, які б могли вказувати на наявність кримінального правопорушення. У разі незгоди з прийнятим рішенням Ви можете оскаржити його відповідно до чинного законодавства.
Поясненнями відповідача ОСОБА_1 , у суді першої інстанції, підтверджено, що рішення Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ним оскаржено не було, зі скаргою на бездіяльність Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не звертався.
У висновку служби безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що «в Департамент Безпеки Криворізької філії за матеріалами вхідної кореспонденції (референс WEBVK 181024PBNKI000000001726) надійшло звернення VIP-клієнта ОСОБА_1 , ID НОМЕР_3 , бранч обслуговування KRHV (зареєстрований АДРЕСА_1 .). У зазначеному зверненні він вимагає:    ОСОБА_1 id НОМЕР_3 інн НОМЕР_4 , не підтверджує транзакції по своїй карті НОМЕР_1 (зняття готівки в банкоматі 10.10.18 року, 11.10.18 року і 12.10.2018 року). Зі слів клієнта, він в цей час знаходився у Криму, карта була у нього на руках, SMS про зняття готівки йому не надходили (перевірили справді не були доставлені), коли 13.10.18 року повернувся з Криму, SMS стали приходить про зняття і він відразу звернувся в ОВС (написав заяву, є фото з картою в руках в поліції). Клієнт стверджує, що це шахрайство, карту не втрачав, інформацію 3-м особам не надавав, телефон не втрачав.
В ході первинної перевірки співробітниками, перевірена інформація по Фімі, зняття в банкоматі 051 - чиповая EMV-транзакція, CVV доступний (Доступний введення PIN-коду), тобто з наявністю карти і введенням пін-коду. А це означає, що це не скімінг, і зняття було з картою і введенням пін-коду. Були замовлені фото з банкомату 146767, 146776 самої людини не видно, особа приховувалася. Прошу провести перевірку по даній ситуації, надаю скріни з паспортом клієнта, де стоять візи відбуття і прибуття, заяву в поліцію і фото.
Необхідно взяти до уваги, що почали знімати відразу як клієнт поїхав (протягом 3х днів з 10 жовтня по 12 жовтня), в поліцію клієнт звернувся 13.10.18 року. Може як варіант хтось з родичів, але це все потрібно перевіряти. БОК 12697136.
Опитаний ВІП клієнт ОСОБА_5 пояснив, що 09.10.2018 року він виїхав за межі України в Крим і повернувся тільки 13.10.2018 року. При в`їзді на територію України, йому почали надходити SMS повідомлення про зняття грошових коштів з його карти НОМЕР_1 . Клієнт одразу ж звернувся в службу підтримки ПриватБанку через контактний телефон 3700 і зажадав заблокувати його карту, також він звернувся до найближчого відділення поліції із заявою за фактом шахрайства. Клієнт не розуміє, яким чином кошти знімалися з його карти так як він стверджує, що карта перебувала постійно в нього, нікому не передавав і ПІН код нікому не повідомляв.
В ході відпрацювання заяви клієнта були вивчені дані руху грошових коштів по карті клієнта НОМЕР_1 . Виписка по картці свідчить про те, що клієнт, з червня 2018 року, регулярно користувався цією картою, як кредитною (карта має кредитний ліміт 300000 грн.) Станом на 08.10.2018 року непрострочена заборгованість по карті становила 292030 грн.
За 1 день до виїзду (08.10.2018 року), клієнтом була повністю погашена заборгованість, шляхом внесення суми грошових коштів в розмірі 300000 грн. готівковими коштами в відділенні “Гірницьке” у місті Кривому Розі.
При аналізі зняття грошових коштів з карти в період з 10.10.2018 року по 11.10.2018 року встановлено, що дані суми знімалися шляхом проведення 32 транкзакцій по 4000 грн.-8000 грн. Кожна в банкоматах м. Запоріжжя. Всі операції були здійснені шляхом ідентифікації клієнта через картку ПриватБанку з коректним введенням ПІН коду. Ніяких транкзакцій за межами України в розглянутому періоді за вказаною карткою не проводилося.
З огляду на той факт, що клієнт стверджує, що дані транкзакціі не здійснював, карту нікому не передавав і ПІН код нікому не повідомляв, з метою підтвердження - спростування можливого факту скіммінгу по даній карті був здійснений запит на "Управління з протидії шахрайству в кредитних і платіжних операціях" АТ КБ ПриватБанку. Згідно отриманого роз`яснення від Старшого фахівця з моніторингу та контролю операцій ГО Машковцевої Н.С. факт скіммінгу по карті 5523245800046508 можна виключити, так як ідентифікація в банкоматах карти 5523245800046508 була здійснена за електронним чіпом. Крім того, ніяких фактів скіммінгу по даній карті програмними комплексами Банку зафіксовано не було.
При вивченні матеріалів фотофіксації по зняттю грошових коштів з карти НОМЕР_1 за період 10.10.2018 року -11.10.2018 року встановлено, що зняття були здійснені з банкоматів ПриватБанку: CAZA8256 ТЦ Піраміда, Запоріжжя, просп. Моторостроителей, д. 20; CAZA7829 Відділення банку, Запоріжжя, вул. 8-го Березня, д. 28; CAZA7389 Супермарект Економ Плюс, Запоріжжя, вул. Грязнова, д. 10 А; CAZA4455 Відділення банку, Запоріжжя, просп. Соборний, д. 74; CAZA6190 Відділення банку, Запоріжжя, вул. Правди, д. 39; CAZA5282 Супермарект Економ Плюс, Запоріжжя, просп. Соборний, д. 13. Всі зняття були здійснені невстановленою особою, візуально впізнати якого не виявилося можливим - особа фігуранта закрита коміром і шапкою. Відеофіксація на зазначених Банкоматах відсутня.
Таким чином, ґрунтуючись на матеріалах аналізу транкзакцій і даних "Управління з протидії шахрайству в кредитних і платіжних операціях" можна зробити обґрунтований висновок про те, що інформація відображена в заяві ВІП клієнта ОСОБА_6 не відповідає дійсності. Твердження клієнта про те, що карта НОМЕР_1 в період 10.10.2018 року- 11.10.2018 року перебувала за територією України не знайшла свого підтвердження і спростовуються технічними даними програмних комплексів Банку».
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 14 червня 2018 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором,  порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному позивачем розмірі. При цьому, суд дійшов висновку, що факт крадіжки грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_7 не підтверджений належними та допустимим доказами, оскільки грошові кошти знімалися з карткового рахунку з фізичним пред`явленням платіжного засобу, із коректним введенням ПІН-коду, а обов`язок вжити всіх заходів для запобігання втраті, викраденню чи отриманню інформації про ПІН-код картки іншими особами покладено саме на держателя цієї картки, тобто на відповідача у справі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання, 14 червня 2018 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.
Факт укладення між сторонами кредитного договору визнається відповідачем ОСОБА_1 , що звільняє позивача від доведення цих обставин на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак останній взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 303 600,00 грн.
При цьому, колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору б/н від 14 червня 2018 року, який підписано сторонами та чинність якого не оскаржується.
Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що кошти були перераховані з його карткового рахунку невідомими особами, без його відома та згоди, виходячи з наступного.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.
Також, у  Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, провадження № 61-22283св18, зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.
Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.
Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме на відповідача, як держателя карти, покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, у період з 10.10.2018 року по 11.10.2018 року з карти НОМЕР_1 знімалися кошти, шляхом проведення 32 транкзакцій по 4000 грн. - 8000 грн. кожна, в банкоматах м. Запоріжжя, із здійсненням ідентифікації клієнта через картку ПриватБанку, яка додатково ідентифікується електронним чипом, з коректним введенням ПІН коду. 
Тобто, зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки, яка додатково ідентифікується електронним чипом, та шляхом коректного введення ПІН-коду, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено того факту, що саме третіми особами зняті кредитні кошти з його карткового рахунку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, а наявність у кредитному договорі можливості стягнення із споживача надмірної грошової суми, як неустойки, спотворює її дійсне правове призначення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки предметом позовних вимог у даній справі є стягнення заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 303 600,00 грн., а позовних вимог щодо стягнення неустойки за порушення строків виконання взятих на себе зобов`язань АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявлено. При цьому, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий: 

Судді: